Номер провадження: 22-ц/813/1622/21
Номер справи місцевого суду: 495/5084/19
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка І.А.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2019 року та ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що національність ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на ст. Кияли, район Советський, республіка Казахська - «німка»; встановити юридичний факт про те, що національність ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у Ленінському районі, м. Караганда, Казахська РСР - «німка»; встановити юридичний факт про те, що національність ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Одеса - «німка», обґрунтовуючи заяву тим, що вона, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Одеса, за національністю - українка.

ЇЇ мати - ОСОБА_5 , росіянка, народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у Ленінському районі, міста Караганда. У свідоцтві про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 зазначена національність - росіянка.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась її бабуся - ОСОБА_7 на ст. Кияли, район Советський, республіка Казахська PCP. Національність вказана у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 - росіянка.

Батько ОСОБА_3 (прадід ОСОБА_1 ) був німець - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Оскільки у післявоєнні часи всі німці піддавались репресіям, ОСОБА_3 взяла прізвище своєї матері - ОСОБА_9 .

Відповідно до відомостей отриманих із державного архіву Челябінської області від 25.02.2019 року №к-34 у наявній картотеці осіб, мобілізованих в ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» та Книзі пам`яті німців-трудоармійців «ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» ОСОБА_8 за національністю є німець, що підтверджується архівною довідкою державного комітету по справам архівів Челябінської області ГУ ОГАЧО від 25.02.2019 №К-31.

Довідкою 4-ВЯ №002780 підтверджується, що ОСОБА_8 за національністю - німець. Також відповідно до відомостей отриманих із державного архіву Челябінської області РФ у наявній картотеці осіб, мобілізованих в «ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» та Книзі пам`яті німців-трудоармійців «ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» як німець зазначається батько ОСОБА_8 - ОСОБА_10 1905 року народження, що підтверджується архівною довідкою державного комітету по справам архівів Челябінської області ГУ ОГАЧО від 25.02.2019 №К-34.

Встановлення вказаного факту, що має юридичне значення необхідне їй для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження німецької національності.

Заявник ОСОБА_1 склала письмову заяву про розгляд заяви у її відсутності, вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити.

Заінтересована особа, ОСОБА_3 , склала письмову заяву про розгляд заяви у її відсутності, вимоги заяви підтримала, також просила її задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено.

Суд встановив факт, що має юридичне значення, а саме, що національність ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на ст. Кияли, район Советський, республіка Казахська - «німка»; національність ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у Ленінському районі, м. Караганда, Казахська РСР - «німка»; національність ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Одеса - «німка».

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду.

Суд роз`яснив рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.06.2019 року по цивільній справі №495/5084/19, зазначивши, що рішення є підставою для внесення Суворовським районним у місті Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) змін до актового запису про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 (актовий запис №1153 від 23.09.1997 року, складений Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції) в частині зазначення національності її матері, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: зазначення «німка» замість «росіянка», а також до актового запису про шлюб ОСОБА_5 (актовий запис №347 від 16.05.1997 року, складений Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції") в частині зазначення її національності, а саме: зазначення «німка» замість «росіянка».

07 серпня 2020 року Суворовський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до апеляційного суду із апеляційними скаргами, у яких просить поновити строк на апеляційне оскарження судових рішень, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану, який не залучений до участі у справі, та порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

За таких правових підстав ухвалами Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року клопотання Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлений строк на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2019 року та ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2020 року та відкрите апеляційне провадження за апеляційними скаргами Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану на вказані судові рішення.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. Крім того, інтереси заявника ОСОБА_1 представляє її адвокат.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є прийнятними та підлягають задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині 3 статті 294 ЦПК України зазначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Таким чином, факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до статті 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Статтею11 Конституції України визначено, що держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

У статті 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею України передбачено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається (стаття 11 вказаного Закону).

Положеннями частин першої - третьої статті 49 ЦК України визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Одеса, за національністю - українка.

Мати заявника - ОСОБА_5 , росіянка, народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у Ленінському районі, міста Караганда. У свідоцтві про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 зазначена національність - росіянка.

ІНФОРМАЦІЯ_9 народилась бабуся заявника - ОСОБА_7 на ст. Кияли, район Советський, республіка Казахська PCP. Національність вказана у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 - росіянка.

Батько ОСОБА_3 (прадід ОСОБА_1 ) був німець - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Оскільки у післявоєнні часи всі німці піддавались репресіям, ОСОБА_3 взяла прізвище своєї матері - ОСОБА_9 .

Відповідно до відомостей отриманих з державного архіву Челябінської області від 25.02.2019 року №к-34 у наявній картотеці осіб, мобілізованих в ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» та Книзі пам`яті німців-трудоармійців «ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» ОСОБА_8 за національністю є німець, що підтверджується архівною довідкою державного комітету по справам архівів Челябінської області ГУ ОГАЧО від 25.02.2019 № К-31. Довідкою 4-ВЯ № 002780 підтверджується, що ОСОБА_8 за національністю - німець.

Також відповідно до відомостей отриманих з державного архіву Челябінської області у наявній картотеці осіб, мобілізованих в «ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» та Книзі пам`яті німців-трудоармійців «ИТЛ Бакалстрой-Челябметаллургстрой» як німець зазначається батько ОСОБА_8 - ОСОБА_10 1905 року народження, що підтверджується архівною довідкою державного комітету по справам архівів Челябінської області ГУ ОГАЧО від 25.02.2019 № К-34.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт німецького походження заявника, заявник має право на відновлення своєї національної належності, як це передбачено Законом України «Про національні меншини» і що встановлення такого факту не порушує права та інтереси третіх осіб.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодиться неможливо, виходячи з наведеного.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, викладених у п. 1 постанови № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Проаналізувавши зміст вищенаведених норм процесуального права, роз`яснення Верховного Суду України можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Частинами 3 та 4 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, викладених у п. 5 постанови № 5, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, передбачені ст. 143 ЦПК, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Оскільки за діючим законодавством внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав, то суду першої інстанції необхідно було залучити до участі у справі Суворовський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Дійсно, питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу.

Проте, вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглядаючи аналогічну справу, Велика Палата Верховного Суду у абзацах 31-38 постанови від 11 вересня 2019 року у справі №810/2732/18 (провадження №11-381апп19) дійшла наступного правового висновку: «Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18.

Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі».

Отже, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частині 1 статті 377 ЦПК України зазначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що про те, що у даному випадку рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим й підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, пункту 1 частині 1 статті 255 ЦПК України, у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й закриття провадження у справі.

У зв`язку з скасуванням рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню й ухвала суду про роз`яснення судового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 377, ст. ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2019 року скасувати, провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2020 року про роз`яснення судового рішення скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 24 грудня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік