Провадження № 2/331/258/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю: секретаря Постарнак М.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представників: позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно експлуатаційного відділу м. Запоріжжя ( далі КЕВ м. Запоріжжя) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що починаючи з вересня 2018 року по жовтень 2019 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до Запорізького КЕВ з рапортами про підготовку документів щодо виключення службової 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , з числа службових та направлення їх для розгляду на Комісію з контролю та розподілу жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України.
Оскільки дана переписка до відповідних результатів не призвела, він вимушений був у листопаді 2019 року звернутися з позовною заявою до Запорізького окружного адміністративного суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (справа № 280/5423/19), яке набрало законної сили 15 квітня 2020 року, його позов було задоволено повністю. Визнано протиправними дії КЕВ м. Запоріжжя щодо не відпрацювання списку надання житлової площі для постійного проживання та не направлення документів ОСОБА_1 до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання. Зобов`язано КЕВ м. Запоріжжя відпрацювати і направити список надання житлової площі для постійного проживання та документи ОСОБА_1 до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання.
15.05.2020 року ним було отримано виконавчий лист і 25.05.2020 року подано заяву про примусове виконання рішення до Олександрівського ВДВС.
16.06.2020 року КЕВ м. Запоріжжя його повідомило про те, що облікова справа разом зі списком військовослужбовця будуть направлені до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.
Своїми діями КЕВ м. Запоріжжя протягом двох років змушує його постійно звертатись за своїм правом, відстоювати його.
Він не має можливості повноцінно працювати, оскільки всі ці фактори позначилися на його здоров`ї. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може повноцінно забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, оскільки більшу частину родинного доходу вимушений витрачати на послуги адвоката та на медикаменти. Це додає йому багато неприємних відчуттів.
Як зазначено в позові, позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині, як матеріально так і морально. Відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості.
Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, позивач виходить із тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельних негативних наслідків для нього, що викликані у наслідок душевної травми, за період тривалого нескінченого листування, а також з фактичного значного погіршення стану здоров`я, оскільки ушкодження здоров`я він зазнав проходячи чисельні неправомірні дії з боку КЕВ м. Запоріжжя, саме за 2 роки він отримав чисельні хвороби, які турбують його і по сьогоднішній день.
За ці 2 роки він неодноразово звертався до військового госпіталю Запорізької області, перебував на стаціонарному лікуванні.
Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23,1167, 1173, 1174, 1187 ЦК України.

У вересні 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов ( а.с.73-79), із змісту якого вбачається, що відповідач проти позову заперечує з таких підстав.
По-перше, у період з жовтня 2018 року по травень 2020 року між ОСОБА_1 та КЕВ м. Запоріжжя дійсно велася переписка , яка стосувалася вимог та надання певної публічної інформації з метою підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання ОСОБА_1 та членів його родини. На вказані звернення позивач отримував належну інформацію згідно чинного законодавства.
Листом № 2766 від 28.10.2019 року КЕВ м. Запоріжжя повідомило позивача про відсутність підстав для підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання та направлення облікової справи до ГКУ для узагальнення та внесення на розгляд комісії з контролю.
По-друге, з наданих позивачем медичних довідок вбачається відсутність причинного зв`язку між його захворюваннями та понесеною ним моральною шкодою.
По-третє, вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованою та не доведеною, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Заяви, клопотання учасників процесу.
9.10.2020 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу ( а.с.91).
3.11.2020 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи в якості доказів : протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням № 11 від 02.10.2020 року ( а.с.122, 123-126), Додатку 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та винесення ухвали про зобов`язання ГУ ДПС Запорізької області провести позапланову перевірку достовірності отримання та оприбуткування коштів у сумі 13 000,00 грн. за квитанцією № 10 про сплату послуг надання правової допомоги за Договором № 10 від 05.10.2020 року у сумі 13 000,00 грн. ( а.с.128-130,132).
5.11.2020 року від представника позивача адвоката Примак О.М. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.111).
11.01.2021 року від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи ( а.с.116-117).

Процесуальні дії суду.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 9 вересня 2020 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.65-66,т.1).
Ухвалою суду від 9 жовтня 2020 року підготовче провадження у цій справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.105).

В суді позивач та його представник, кожен в окремості, позов підтримують та просять його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову.

Представник відповідача в суді проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов; просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В суді встановлено та не заперечується сторонами, що підполковник ОСОБА_1 та члени його родини перебувають на квартирному обліку в Запорізькому ОВК та КЕВ м. Запоріжжя в загальній черзі та в першочерговій черзі як учасник бойових дій ; на теперішній час позивач з родиною мешкає в службовій двокімнатній квартирі за адресою : АДРЕСА_2 .
Починаючи з вересня 2018 року, ОСОБА_1 неодноразово звертався із рапортами та заявами до начальника КЕВ м. Запоріжжя, щодо підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання.
06.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом до Військового комісаріату ЗОВК та Голові житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про дозвіл щодо розгляду питання, виключення із числа службових 2-кімнатної службової квартири АДРЕСА_3 ( а.с.15).
12.09.2018 року відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Запорізького ОВК № 10 було розглянуто рапорт ОСОБА_1 щодо клопотання перед КЕВ м. Запоріжжя та житловою комісії Запорізького гарнізону м. Запоріжжя про виключення зі складу службової 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , постановили виключити зі складу службових2 (двох) кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53.7 кв.м. ( а.с.16).
17.09.2018 року вх. №2543 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до начальника Запорізького гарнізону та начальника Запорізької КЕВ про дозвіл щодо розгляду питання виключення із числа службових 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 ( а.с.17).
27.09.2018 року відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Запорізького гарнізону № 7 було розглянуто рапорт ОСОБА_1 , щодо підготовки рішення про виключення з числа службового житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Даним протоколом затвердили направити документи на доопрацювання, щодо виключення із числа службового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ( а.с.16).
27.09.2018 року за №3725 з відділу КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_1 отримано відповідь, в якій вказано що КЕВ м. Запоріжжя не має законних підстав для підготовки документів щодо виключення службової 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , з числа службових та направлення їх для розгляду на Комісію з контролю та розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України ( а.с.18).
01.10.2018 року за вх.№35 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до начальника Запорізького гарнізону та начальника Запорізької КЕВ про дозвіл щодо розгляду питання виключення із числа службових 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 ( а.с.19).
04.10.2018 року ОСОБА_1 до Запорізького КЕВ м. Запоріжжя було подано нотаріально завірену заяву, в якій вказано, що в разі позитивного розгляду питання про виключення із числа службового житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , не заперечує проти зняття його та членів його родини з квартирного обліку Запорізького гарнізону ( а.с.24).
11.10.2018 року протоколом засідання житлової комісії Запорізького гарнізону №8 було розглянуто рапорт ОСОБА_1 щодо підготовки рішення про виключення з числа службового житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Даним протоколом задоволено рапорт ОСОБА_1 , враховуючи завірену заяву, щодо виключення із числа службового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 та зняття підполковника ОСОБА_1 та членів його родини з квартирного обліку ЗОВК ( а.с.22-23).
26.10.2018 року за №520 ОСОБА_1 було отримано Витяг з наказу з ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання начальнику відділу фінансового забезпечення ЗОВК підполковнику ОСОБА_1 з урахуванням членів його сім`ї, для постійного проживання ( а.с.25).
30.10.2018 року за вх. №2933 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до начальника Запорізького КЕВ, в якому просив, відповідно до протоколу засідання житлової комісії Запорізького обласного військового комісаріату від 12.10.20018 року №10 та протоколу засідання житлової комісії Запорізького гарнізону від 11,10.2018 року №8, підготувати список надання житлової площі для постійного проживання та підготувати супровід з пакетом документів, визначених нормами чинного законодавства та направити його до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю ( а.с.26).
09.11.2018 року за №4237 з КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_1 було отримано відповідь, з якої вбачається, що ним для підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання не було надано житловій комісії довідку з місця реєстрації на всіх членів родини та не було надано довідки про використання права на безоплатну приватизацію житла (на всіх членів родини) ( а.с.27).
22.11.2018 року ОСОБА_1 до Запорізького КЕВ було направлено заяву з метою підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання ( а.с.28).
11.12.2018 року за №4681 ОСОБА_1 отримано відповідь з КЕВ м. Запоріжжя, з якої вбачається, що ним надані документи були надіслані не в повному обсязі, а саме з 01.01.1993 року на усіх членів родини не було надано довідки про те, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла ( а.с.29).
11.03.2019 року ОСОБА_1 на адресу начальника Запорізького КЕВ було направлено запит про отримання публічної інформації щодо перебування у загальній черзі, щодо перебування у позачерговій (пільговій) черзі, та 19.03.2019 року за №758 отримано відповідь ( а.с.30).
12.03.2019 року на адресу начальника Запорізького КЕВ Чаплигіним О.В. було направлено запит про отримання публічної інформації,а саме: які заходи проведені були щодо виконання вимог заяв та звернень про підготовку списку надання житлової площі для постійного проживання, які дії заплановані, щодо підготовки та погодження документів для надання житлової площі для постійного проживання на підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї ( а.с.32).
20.03.2019 року ОСОБА_1 з КЕВ м. Запоріжжя було отримано відповідь за № 789, у якій зазначено що до КЕВ м. Запоріжжя документи в повному обсязі не надійшли, підстав для підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання немає ( а.с.33).
08.05.2019 року ОСОБА_1 на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено заяву з усіма документами, які були вказані у відповідях КЕВ м. Запоріжжя з метою підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання ( а.с.36).
17.05.2019 року за №1334 на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь з КЕВ м. Запоріжжя, у якій зазначено, що надані ОСОБА_1 документи долучені до облікової справи, яка знаходиться на відповідальному збереженні ( а.с.37).
06.09.2018 року ОСОБА_1 на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено запит на отримання публічної інформації, стосовно рішення заступника МОУ від 13.03.2019 року за №4187/з про надання на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ пропозицій щодо забезпечення постійним житлом військовослужбовців ЗСУ шляхом виключення жилих приміщень із числа службових ( а.с.38).
Відповіді на даний запит позивач не отримав.
03.09.2019 року ОСОБА_1 на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено запит на отримання публічної інформації, щодо перебування у загальній черзі та перебуванні у позачерговій черзі квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 та його родини ( а.с.39).
09.09.2019 року за №2390 на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь, у якій зазначили, що підполковник ОСОБА_1 та члени його родини станом на 01.09.2019 року перебувають на квартирному обліку ( а.с.40).
04.09.2019 року ОСОБА_1 на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено запит на отримання публічної інформації щодо підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання та інших документів на підполковника ОСОБА_1 і членів його родини ( а.с.41).
10.09.2019 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь, у якій зазначено, що підполковник ОСОБА_4 та члени його родини не забезпечені житловим приміщенням на рівні середньої забезпеченості, КЕВ м. Запоріжжя не бачить законних підстав для підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання а також направлення облікової справи до ЕКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.
13.09.2019 року за №2445 на адресу ОСОБА_1 було надіслано завірену встановленим чином копію рішення заступника МОУ від 13.03.2019 року №4748/з ( а.с.42).
23.10.2019 року ОСОБА_1 на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено запит на отримання публічної інформації щодо підготовки та погодження документів для надання житлової площі для постійного проживання підполковника ОСОБА_1 і членів його сім`ї ( а.с.43).
28.10.2019 року за №2766 на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь, у якій зазначено, що у зв`язку з тим, що підполковник ОСОБА_4 та члени його родини не забезпечені житловим приміщенням на рівні середньої забезпеченості, КЕВ м. Запоріжжя не бачить законних підстав для підготовки списку надання житлової площі для постійного проживання, а також направлення облікової справи до ЕКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю ( а.с.44).
04 листопада 2019 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до КЕВ м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року ( справа № 280/5423/19), яке набрало законної сили 15 квітня 2020 року, позов ОСОБА_1 було задоволено повністю. Визнано протиправними дії КЕВ м. Запоріжжя щодо не відпрацювання списку надання житлової площі для постійного проживання та не направлення документів ОСОБА_1 до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання. Зобов`язано КЕВ м. Запоріжжя відпрацювати і направити список надання житлової площі для постійного проживання та документи ОСОБА_1 до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання ( а.с.45-47, 48-49).
28 квітня 2020 року ОСОБА_1 до Запорізького окружного адміністративного суду було подано заяву про видачу виконавчого листа, який було ним отримано 15 травня 2020 року ( а.с.51).
28 квітня 2020 року ОСОБА_1 на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено запит на отримання публічної інформації щодо виконання вимог заяв та звернень, та виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року по справі №280/5423/19 про підготовку списку надання житлової площі для постійного проживання на підполковника ОСОБА_1 і членів його сім`ї ( а.с.50).
08 травня 2019 року за №1018 на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь, у якій зазначено про необхідність надати оригінал довідки Військового інституту артилерії від 21.06.2002 року за №3/1166 ( а.с.55).
15 травня 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про примусове виконання рішення до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Дніпро) ( далі Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя) ( а.с.52).
Постановою державного виконавця Олександрівського ВДВС у м. Запоріжжі від 19 травня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62105278 ( а.с.54).
21 травня 2020 року ОСОБА_1 на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено оригінал довідки №3/1166 від 21.06.2002 року з Військового інституту артилерії про не забезпеченість квартирою в період з 01.08.1998 року по 22.06.2002 рік.
27 травня 2020 року на адресу начальника Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку Чаплигіним О.В. було направлено звернення про проведення перевірки по факту не виконання судових рішень та наявності посадових осіб КЕВ м. Запоріжжя складу адміністративного правопорушення , та на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено запит на отримання публічної інформації щодо виконання вимог заяв та звернень щодо підготовки та погодження документів для надання житлової площі для постійного проживання підполковника ОСОБА_1 і членів його сім`ї ( а.с.56).
01 червня 2020 року за №1229 на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь у якій зазначили, що необхідно направити до житлової комісії Запорізького ОВК оригінал довідок Ощадбанку( а.с.57).
11 червня 2020 року на адресу КЕВ м. Запоріжжя було направлено запит на отримання публічної інформації щодо виконання вимог рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/5423/19 від 17.02.2020 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62105278 від 19.05.2020 року ( а.с.58).
16 червня 2020 року за №1381 на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь у якій зазначили, що облікова справа разом зі списком військовослужбовця будуть направлені до ЕКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю ( а.с.59).
15 червня 2020 року на адресу ЕКЕУ Збройних Сил України було направлено адвокатський запит про проведення службового розслідування стосовно посадових осіб КЕВ м. Запоріжжя та витребування житлової справи підполковника ОСОБА_1 та членів його родини з необхідним пакетом документів.
В суді позивач зазначив, що відповідач - КЕВ м. Запоріжжя протягом двох років змушує його постійно звертатись за свої правом на житло, яке держава йому повинна надавати відповідно до Закону, в тому числі і до судових установ ; безпідставно, незаконно відмовляється виконувати свої функції, покладені чинним законодавством. В результаті з боку відповідача йому спричинена моральна шкода, наявність , ознаки та оцінка якої зазначені в позовній заяві.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та страждання,яких фізичних зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей, потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вин особи,яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовуються одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)
Щодо протиправності діяння та вини відповідача слід зазначити таке.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2020 року по справі № 280/5423/19, встановлено, що КЕВ м. Запоріжжя на підставі протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з обліковою справою та наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 мали підготувати список надання житлової площі для постійного проживання та направити до ГКЕУ для винесення на розгляд Комісії з контролю. Тобто рішення щодо надання постійного житла повинна була прийняти Комісія з контролю, тоді як до повноважень працівників КЕВ м. Запоріжжя не входить прийняття будь-яких рішень.
Отже, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлена протиправність дії КЕВ м. Запоріжжя щодо не відпрацювання списку надання житлової площі для постійного проживання та не направлення документів ОСОБА_1 до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання.
Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом.
Отже, протиправність діяння відповідача встановлена судовими рішеннями і доказуванню при розгляді цієї справи не підлягає.
Щодо наявності моральної шкоди слід зазначити таке.
З матеріалів справи вбачається , що майже два роки позивач систематично звертався до КЕВ м. Запоріжжя з метою реалізації свого права на житло. Як результат, вимушений був відстоювати своє право в суді.
Безумовно, вказане негативно вплинуло на можливість позивача повноцінно працювати, стан його здоров`я, матеріальне забезпечення родини, оскільки частина родинного доходу витрачалася на послуги адвокатів та медикаменти. Суд погоджується з тим, що позивач відчуває психологічний дискомфорт, знаходиться в пригніченому стані через неможливість забезпечити свою родину житлом. Порушені його нормальні життєві зв`язки, оскільки йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого житла, відстоювання свого законного права , в тому числі в судових установах, звертаючись за юридичною допомогою, відвідуючи судові засідання тощо.
Отже, в суді встановлена наявність моральної шкоди, спричиненої КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_1 , протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд приймає до уваги пояснення позивача в обґрунтування суми моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, позивач виходить із тривалості і глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок душевної травми за період тривалого листування, а також погіршення стану здоров`я.
Аналізуючі наведені норми діючого законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, а також враховуючи викладені обставини, керуючись принципом розумної достатності, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з КЕВ м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 до 10 000,00 гривень.
Виходячи із положень частини шостої статті 141 ЦПК України з КЕВ м. Запоріжжя на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на свою користь витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 гривень.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно пункту 1 чсастини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховуються: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Із змісту пункту 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів вбачається, що позивачем в якості доказів витрат на професійну правничу допомогу в рамках цієї справи надано : договір про надання правової допомоги № 10 від 11 березня 2019 року ( а.с.93) ; акт прийому-передачі виконаних робіт за договором № 10 від 01.07.2020 року від 01 липня 2020 року ( а.с.94) та квитанцію № 10 про сплату послуг у наданні правової допомоги № 10 від 11.03.2020 року від 05 жовтня 2020 року ( а.с.92).
З акту прийому передачі виконаних робіт за вказаним договором вбачається, що до нього позивачем включено складання адміністративного позову до Запорізького окружного адміністративного суду та складання відзиву на апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду , що не пов`язано з наданням правничої допомоги у цій конкретній справі.
Щодо інших послуг, зазначених в акті, позивачем не надано суду розрахунку вказаних витрат.
На підставі наведених норм процесуального права, та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, б.4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 10 000 ( десять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, б.4, ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.
Повне рішення складено 26 лютого 2021 року.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г. Скользнєва
16.02.2021