Справа № 606/1192/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 серпня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого судді Марціцкої І.Б,

- за участі секретаря с/з Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної державі,-

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 8082,54 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу командира військової НОМЕР_1 (по стройовій частині) 14.03.2018 року відповідач уклав контракт терміном на 3 роки з 14.03.2018 року до 13.03.2021 року та наказом від 14.03.2018року №36-РС ОСОБА_1 призначено на посаду водія четвертої гармати другогогаубичного артилерійського взводу дев`ятої гаубичної артилерійської батареї третього гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2019 року №32 відповідача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду). На момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, згідно довідки-розрахунок №85 від 28.11.2018 року за відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: шапка зимова - 1шт, куртка ВВЗ-1шт, штани ВВЗ-1 шт., рукавички зимові -1 пара, сорочка та кальсони для холодної погоди -1 комплект, черевики типу А - 1 пара, черевики типу В - 1 пара, на загальну суму 4802,23 грн. Після звільнення з лав Збройних Сил України, відповідач частково сплатив кошти в сумі 532,39 грн. за отримане ним речове майно, строки носіння якого не вийшли. А також відповідачем використано 23 доби щорічної основної відпустки за 2018 рік, однак, ОСОБА_1 прослужив у 2018 році лише три повних місяці, оскільки був зарахований до списків особового складу частини з 14 березня 2018 року, а з 5 липня 2018 року у встановленому законом порядку вважався таким, що самовільно залишив частину та в подальшому був звільнений з військової служби у лютому 2019 року; за таких обставин відповідач мав право на відпустку загальною тривалістю лише 8 календарних днів за 2018 рік водночас йому було надано відпустку тривалістю 23 календарних дні та сплачено грошове забезпечення за період відпустки у повному обсязі. Таким чином, відповідачем надмірно використано 15 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік та надмірно отримано грошове забезпечення. Відповідно до витягу з Книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 . Сума заборгованості відповідача за перевикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік становить 3865 гривень 75 копійок., яка на даний час відповідачем не відшкодована. А тому з нього слід стягнути кошти в розмірі 8082,54 грн.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач повторно у судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Відзиву на позовну заяву не подав. За даних обставин наявні усі підстави, визначені частиною 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), для ухвалення заочного рішення у справі на підставі частини 4 ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне:

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке, зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Військова частина НОМЕР_1 є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України, включена до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України і перебуває на утриманні державного бюджету.

Основні фонди, обігові кошти та майно військової частини НОМЕР_1 є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за військовою частиною НОМЕР_1 на праві повного господарського відання.

Військова частина НОМЕР_1 володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Наказом командира військової частини (по особовому складу) від 14.03.2018 № 36- РС, матроса ОСОБА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який 14.03.2018 прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 та уклав контракт терміном на три роки з 14.03.2018 до 13.03.2021, з 14 березня 2018 року призначено на посаду водія четвертої гармати другого гаубичного артилерійського взводу дев`ятої гаубичної артилерійської батареї третього гаубичного артилерійського дивізіону військової частини.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини від 14.03.2018 № 56 (по стройовій частині) ОСОБА_1 його зараховано на всі види забезпечення.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном.

Відповідно до картки обліку військового майна особистого користування №4277 від 14.03.2018 року Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 відповідачу видано речове майно, згідно визначених норм.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2019 .№32 матроса ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу. 3 11 лютого 2019 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення

На момент виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття з усіх видів забезпечення, згідно довідки-рахунку № 85 від 28.11.2018 за відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: шапка зимова - 1шт, куртка ВВЗ-1шт, штани ВВЗ-1 шт., рукавички зимові -1 пара, сорочка та кальсони для холодної погоди -1 комплект, черевики типу А - 1 пара, черевики типу В - 1 пара, на загальну суму 4802,23 грн.

Після звільнення з лав Збройних Сил України, відповідач ОСОБА_1 відшкодував частково в сумі 585,44 грн. вартості вказаного речового майно, строки носіння якого не закінчились.

Відповідно до пункту 4 Розділу III Інструкції «Про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністра оборони України № 232 від 29 квітня 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Відповідно до п1.ч.І ст.6 Закону «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкодивиявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно до вимог ч.І ст. 12 Закону «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку

Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зважаючи на ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 був звільнений з військової служби зв`язку з набранням законної сили обвинувального вироку щодо нього, військова часта має право на утримання з останнього вартості предметів речового майна, строки носій яких не закінчились.

Таким чином, колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідно до вимог зазначених нормативно-правових актів зобов`язаний відшкодувати державі в особі військової частини НОМЕР_1 кошти за отримане ним речове майно, строки носіння якого не закінчилися, та які не сплачені після виключення його зі списків особового складу частини, в сумі 4216 гривень 79 копійок.

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.07.2018 № 144 ОСОБА_1 вважався таким, що з 5 липня 2018 року не прибув до розташування військової частини. В подальшому ОСОБА_1 не з`являвся до місця служби без поважних причин, за що його було засуджено вироком Тернопільського міськрайонного суду від 13.11.2018 за ч.4 ст.407 КК України.

Разом з тим, відповідачем використано 23 доби щорічної основної відпустки за 2018 рік. Водночас, ОСОБА_1 прослужив у 2018 році лише три повних місяці, оскільки був зарахований до списків особового складу частини з 14 березня 2018 року, а з 5 липня 2018 року у встановленому законом порядку вважався таким, що самовільно залишив частину та в подальшому був звільнений з військової служби у лютому 2019 року. За таких обставин відповідач мав право на відпустку загальною тривалістю лише 8 календарних днів за 2018 рік водночас йому було надано відпустку тривалістю 23 календарних дні та сплачено грошове забезпечення за період відпустки у повному обсязі. Таким чином, відповідачем надмірно використано 15 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік та надмірно отримано грошове забезпечення.

Відповідно до витягу з Книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 . Сума заборгованості відповідача за перевикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік становить 3865 гривень 75 копійок., яка на даний час відповідачем не відшкодована.

Таким чином, загальна сума коштів, яка підлягає стягненню із відповідача на користь державі в особі військової частини НОМЕР_1 становить 4216 гривень 79 копійок коштів за отримане ним речове майно, строки носіння якого не вийшли, та 3865 гривень 75 копійок коштів грошового забезпечення за надмірно використану щорічну основну відпустку, а всього підлягають стягненню кошти в сумі 8082 гривні 54 копійки, зважаючи на вищевикладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, згідно статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь військової прокуратури Західного регіону України слід стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної державі задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 жит. АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2 в користь військової частини НОМЕР_1 м. ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) майнову шкоду в сумі 8082 (вісім тисяч вісімдесят два) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 жит. АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2 в користь військової частини НОМЕР_1 м. ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 3153 грн.- судового збору.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Теребовлянським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка