Справа № 216/8164/21
провадження № 2-з/216/199/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 грудня 2021 року Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Бутенко М.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа відділ з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому про визнання дій виконавця послуг незаконними та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

До Центрально-Міського райсуду поступив позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа відділ з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому про визнання дій виконавця послуг незаконними та відшкодування моральної шкоди. Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову.

Позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» () при складанні акту про порушення № 004441 від 02.12.2021 року, проведення експертизи ЗВТ та пломб та складання акту № 384 від 08.12.2021 року, нарахування вартості не облікованого (донарахованого) об`єму газу в сумі 99000,00 грн.

Також позивач зазначає, що відповідач заподіяв їй моральну шкоду внаслідок порушення її прав, у зв`язку із чим прохає стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 99000,00 грн. Проте у позовній заяві позивачем фактично не вказано, в чому полягає моральна шкода, вона не надала суду відповідні докази в обґрунтування розміру моральної шкоди та факту її заподіяння.

В заяві про забезпечення позову у прохальній частині зазначено: «Прошу: заборонити Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з підстав несплати вартості не облікованого (донарахованого) природного газу. Вимоги прохальної частини викладені незрозуміло та нечітко.

Пред`явлена позовна заява та заява про забезпечення позову підлягають залишенню без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До позовної заяви позивачем не додано квитанції про сплату судового збору у зв`язку з посиланням на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Позивачка не надала до суду документу, підтверджуючого сплату судового збору, при цьому, в мотивувальній частині позову, позивачкою зазначено про те, що вона не сплатила судовий збір на підставі 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», який є визначальним при вирішенні питання щодо сплати та звільнення від сплати судового збору, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 22.05.2015 р., з 01 вересня 2015 року виключено положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Положеннями статті 5 ЗУ «Про судовий збір»(в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015 р.) визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Згідно із ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, позивачка, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язана викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 цього Закону, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України).

ЗУ «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Як вбачається із матеріалів справи предметом позову є вимоги визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» () при складанні акту про порушення № 004441 від 02.12.2021 року, проведення експертизи ЗВТ та пломб та складання акту № 384 від 08.12.2021 року, нарахування вартості не облікованого (донарахованого) об`єму газу в сумі 99000,00 грн. (що виникло поза договірними зобов`язаннями), у зв`язку із чим до спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів» не застосовується, і тому посилання позивачки на відповідні норми цього Закону не можуть бути взяті судом до уваги.

Системний аналіз положень ЗУ «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених цим Законом.

Однак, в порушення даних вимог закону, позивачка у своїй позовній заяві взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 цього Закону.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів»: споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Споживачі зобов`язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду.

Жодна з перелічених у ст.4ЗУ «Про захист прав споживачів» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з 01.01.2021 р. ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (908,00 грн.).

Щодо сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 ч.1ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону.

Таким чином, споживачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої лише внаслідок недоліків продукції, тобто в даному випадку позивачка не звільнена від сплати судового збору у відповідності до положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» за вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставок судового збору за подання фізичною особою позовної заяви про відшкодування моральної шкоди складають 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 рік складає 2270,00 грн.

Отже відповідно до ставок Закону України «Про судовий збір» позивачці необхідно сплатити судовий збір у розмірі 990,00 грн.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду фізичною особою заяви про забезпечення доказів або позову судовий збір підлягає сплаті у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 454,00 грн.

У відповідності до частин 1,2 статті 185 ЦПК суддя, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви про забезпечення доказів постановляє ухвалу про залишення заяви про забезпечення позову без руху. В ухвалі про залишення заяви про забезпечення позову без руху зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви про забезпечення позову без руху.

За таких обставин вважаю, що позовну заяву та заяву про забезпечення позову слід залишити без руху, надати заявнику строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. ст. 177, 185, 259, 260 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа відділ з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому про визнання дій виконавця послуг незаконними та відшкодування моральної шкоди та подану одночасно з позовом заяву про забезпечення позову залишити без руху, надати заявнику строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути вищевказані недоліки.

Роз`яснити заявнику, що у випадку невиконання ухвали у встановлений строк, заява буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.В. БУТЕНКО