Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2099/20 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/2099/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через представника ОСОБА_3 ,

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила за прострочення сплати аліментів стягнути з відповідача неустойку (пеню) в сумі 1 112 120 грн. 39 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до виконавчого листа від 06 жовтня 2010 року №2-1167/2010, виданого Малинським районним судом Житомирської області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісяця стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000 грн., починаючи з 19 серпня 2010 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За вказаним виконавчим листом Малинським районним відділом ДВС Центрально-Західного МУЮ (м.Хмельницький) відкрито виконавче провадження. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 22 липня 2020 року №27232/18.9 ОСОБА_2 невчасно сплачував аліменти (погашав частинами або не платив взагалі). У лютому місяці 2018 року ОСОБА_2 погасив попередні борги в розмірі 70 500 грн. Посилаючись на положення ст.196 СК України, вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити пеню за прострочення сплати аліментів за період із 19 серпня 2010 року по серпень 2020 року.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період із 19 серпня 2010 року по 31 січня 2018 року в розмірі 87 105 грн. 59 коп.

ОСОБА_2 із рішенням суду першої інстанції не погодився. Через представника подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за аліментами державного виконавця, який відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» на момент звернення до суду з позовною заявою був недійсний. Також не було визначено, з якого саме розміру заборгованості повинна стягуватися неустойка. Зазначає, що суд не витребував матеріали виконавчого провадження та належним чином не перевірив, з якого часу в ОСОБА_2 виник обов`язок щодо сплати аліментів, оскільки останньому до листопада 2010 року не було відомо про рішення суду та про відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження наявна довідка-розрахунок нарахованих та сплачених аліментів старшого виконавця ОСОБА_6 від 23 квітня 2019 року, з якої слідує, що заборгованість боржника станом на 01 травня 2019 року відсутня, а переплата станом на 23 квітня 2019 року становить 786,13 грн., яка не була оскаржена ОСОБА_1 у встановленому чинним законодавством порядку. Вважає, що вказана довідка є доказом, який підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції, оскільки про нього ОСОБА_2 стало відомо лише після ухвалення рішення судом першої інстанції. Крім того, судом першої інстанції при визначені розміру пені за прострочення сплати аліментів не було враховано позицію Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти, оскільки інколи частково здійснював таку оплату. Також відповідач працював за кордоном та за цей час придбав кватиру у АДРЕСА_1 , чим доводиться вина відповідача у виникненні заборгованості за сплати аліментів.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не звернув уваги, що у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Малинського районного відділу ДВС від 22 липня 2020 року, який суд першої інстанції прийняв за основу та на підставі якого нарахована пеня, зазначено, що станом на 01 липня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 липня 2020 року становить 5 183,87 грн. Проте, у розрахунку заборгованості того ж відділу ДВС від 23 квітня 2019 року зазначено, що у нього заборгованість за сплати аліментів станом на 01 травня 2019 року відсутня, а переплата станом на 23 квітня 2019 року становить 786,13 грн.

Представник позивача наголосив на тому, що вина відповідача у виникненні заборгованості за аліментами існує. На його погляд, при ухваленні рішення суд першої інстанції детально прорахував пеню за кожною простроченою сумою, що відповідає практиці Верховного Суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що на виконанні у Малинському районному відділі ДВС перебуває на виконанні виконавчий лист від 06 жовтня 2010 року №2-1167/2010, виданий Малинським районним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000 грн, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2010 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим Малинським районним відділом ДВС 22 липня 2020 року №27232/18.9, станом на 01 липня 2020 року заборгованість відповідача (боржника) зі сплати аліментів на утримання дітей становить 5 183,87 грн. (а.с.7-8).

Відповідно до змісту частини першої ст.196 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних він нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги відносно повної відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей не підтверджуються належними чи допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. За аналогією з цивільним законодавством колегія суддів апеляційного суду виходить із презумпції вини відповідача, який прострочив виконання зобов`язання у спірний період із 19 серпня 2010 року по 01 серпня 2020 року. У зв`язку з цим на відповідача покладено тягар доказування протилежного. Отже, платник аліментів та його представник не довели, що несплата аліментів або сплата аліментів не у повному обсязі у відповідні місяці спірного періоду була наслідком незалежних від ОСОБА_2 обставин.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обов`язковими у застосуванні є правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, а також у постановах Верховного Суду України у разі, якщо не встановлено підстав для відступу від такого висновку. Необхідно врахувати, що правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц викладений правовий висновок, що розмір пені за місячним платежем розраховується за такою формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У вищевказаній постанові також роз`яснено, що у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Наведені правові висновки є абсолютно обґрунтованими та релевантними до спірної правової ситуації, а тому підлягають обов`язковому застосуванню апеляційним судом під час перегляду рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

У апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 22 липня 2020 року №27232/18.9 та довідка-розрахунок нарахованих та сплачених аліментів від 23 квітня 2019 року №7149/8.930, видані Малинським районним відділом ДВС, є суперечливими. Так, у довідці виконавчої служби від 23 квітня 2019 року №7149/8.930 зазначено, що у період із 19 серпня 2010 року по 01 травня 2019 року заборгованість відповідача з аліментів станом на 01 травня 2019 року відсутня, а натомість має переплата станом на 23 квітня 2019 року в сумі 786,13 грн. Проте, у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22 липня 2020 року №27232/18.9 станом на 01 липня 2020 року нарахована заборгованість на сумі 5 183,87 грн. за період із 19 серпня 2010 року по 01 липня 2020 року.

Апеляційний суд приймає до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 22 липня 2020 року №27232/18.9, оскільки він майже повністю охоплює спірний період, є останнім та у встановленому законом порядку відповідачем не спорений, хоча ст.71 Закону України передбачає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо неналежного розрахунку безпідставні, а вина відповідача у виникненні заборгованості на сумі 5 183,87 грн. не спростована (а.с.7-8).

Враховуючи вищевикладене, для розрахунку пені за прострочення сплати аліментів апеляційний суд приймає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 22 липня 2020 року №27232/18.9: 419,38 грн. (заборгованість за серпень 2010 року) х 2 703 дн. (кількість днів заборгованості, які відраховані з 01 вересня 2010 року до 31 січня 2018 року) х 1% = 11 335,84 грн. Отже, розмір неустойки (пені) не може перевищити 5 183,87 грн. - суми заборгованості (100%).

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повність або частково звільнити його від сплати заборгованості. Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки суду не надано доказів щодо матеріального та сімейного стану відповідача.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким позов задовольняє частково у сумі 5 183, 87 грн., яка не перевищує 100% заборгованості. У задоволенні решти позову відмовляє за безпідставністю. Судовий збір, який належить стягнути з відповідача в дохід держави, складає 49,40 грн., тобто, пропорційно до задоволеної позовної вимоги, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з цієї вимоги п.3 частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (п.3 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) у сумі 5 183 грн. 87 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 49 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: