Провадження №2/523/137/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р.Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

за участі:

представника позивача Звєзділіної-Полішко А.Д.,

представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу за договором кредиту в розмірі 19 000 доларів США. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що 20 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір № 014/0077/74/68456, відповідно до якого, вона отримала кредит в розмірі 55 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 20.12.2023 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 14,0 % на рік за користування ним. Також, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , було укладено Додаткову угоду № 014/007/74/68456/1 від 31.03.2009 року та № 014/007/74/68456/2 від 08.04.2010 року. З часу отримання кредиту ОСОБА_2 , належним чином не виконувала зобов`язання, в наслідок чого, станом на 06.03.2019 року виникла заборгованість в сумі 300 321 доларів США 31 цент, в тому числі: заборгованість за кредитом 151 020,39 доларів США; заборгованість за відсотками 34 360,96 доларів США; заборгованість по пені у розмірі 214 939,96 доларів США. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань відповідачкою, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути з відповідачки 19 000 доларів США та сплачений судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти задоволення позову. В наданому суду відзиву на позовну заяву, представник відповідача посилається на те, що позивачем не доведено факту надання грошових коштів за кредитним договором позичальнику саме в тому розмірі і тій валюті, що вказана в позові. Також, представник відповідача зазначив про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором, а також позивачем незаконно нараховані відсотки за користування кредитом та пеня. Крім того представник відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв`язку з чим він заявив відповідне клопотання про застосування строків позовної давності. (а.с.117-118).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 20 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір № 014/0077/74/68456, відповідно до якого, вона отримала кредит в розмірі 55 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 20.12.2023 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 14,0 % на рік за користування ним (а.с.9-14).

Також, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , було укладено Додаткову угоду № 014/007/74/68456/1 від 31.03.2009 року та № 014/007/74/68456/2 від 08.04.2010 року (а.с 15-18, а.с.19-25);

16.02.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив ОСОБА_2 повідомлення про виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року (а.с.63);

11.03.2019 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив ОСОБА_2 повідомлення про виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року (а.с.26-27);

З часу отримання кредиту відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року, в наслідок чого, станом на 06.03.2019 року виникла заборгованість в розмірі 300 321 доларів США 31 цент, в тому числі: заборгованість за кредитом 151 020,39 доларів США; заборгованість за відсотками 34 360,96 доларів США; заборгованість по пені у розмірі 214 939,96 доларів США (а.с. 6-7);

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній чи іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положенням ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законами.

Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час як обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року, гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків за: операціями зі здійснення іноземних інвестицій та повернення іноземному інвестору прибутків, доходів (у тому числі дивідендів) та інших коштів, одержаних на законних підставах у результаті здійснення іноземних інвестицій; операціями банків з надання банківських та інших фінансових послуг на підставі банківської ліцензії; операціями з надання фінансових послуг, визначених пунктами 1-5 частини другої та частиною третьою статті 9 цього Закону, що надаються небанківськими фінансовими установами та операторами поштового зв`язку, які мають ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій

.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Згідно абзацу 8 ч. 1 ст. 2 Закону, банківською ліцензією є документ, який видається банкам України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Законодавство України чітко визначало правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб`єктом кредитних зобов`язань, тобто надання кредиту у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов`язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов`язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом.

Суд не приймає до уваги заперечення з боку відповідачів з наступних підстав:

Пунктом 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 визначається, що під час укладення кредитного договору позичальник (споживач) протягом певного терміну має право відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Як вбачається з тексту кредитного договору кредитодавець повідомив відповідачці всі умови кредитного договору, про що в кредитному договорі міститься згода позичальника щодо узгодження усіх істотних умов та відображає повне розуміння предмету та інших питань, зазначених у договорі.

Відповідно до п.3.4 кредитного договору № № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року, позичальник здійснює погашення кредитної заборгованості в наступному порядку: нарахована пеня/штраф; заборгованість по процентам» заборгованість за кредитом.

Виходячи з мотивувальної частини позовної заяви та розрахунку заборгованості відповідачки перед позивачем, станом на 06.03.2019 року у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 300 321 доларів США 31 цент, в тому числі: заборгованість за кредитом 151 020,39 доларів США; заборгованість за відсотками 34 360,96 доларів США; заборгованість по пені у розмірі 214 939,96 доларів США. Однак, позивач висуває вимоги, щодо стягнення з відповідачки лише 19 000 доларів США.

Враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог та відповідно до п. п.3.4 кредитного договору № № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року, суд приходить до висновку про те, що 19 000 доларів США є нарахованою пенею, оскільки відповідно до умов кредитного договору вона погашається першочергово.

Вирішуючи питання про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності за клопотанням представника відповідача суд виходить з наступного.

Кредитний договір № № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року не встановлював окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідачки повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, що було б підставою для обчислення початку перебігу позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу.

Як зазначено у пунктах 29-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, «Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.».

Пунктом 5 додаткової угоди № 014/007/74/68456/2 від 08.04.2010 року (а.с.21) до кредитного договору № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року було визначено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю сімдесят років.

Позивач звернувся до суду з позовом 15.07.2019 року, тобто в межах позовної давності, відповідно до п. 5 додаткової угоди № 014/007/74/68456/2 від 08.04.2010 року.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Суд вважає, що при укладенні додаткової угоди № 014/007/74/68456/2 від 08.04.2010 року (а.с.21) до кредитного договору № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , як сторони кредитного договору, досягли згоди про збільшення позовної давності до 70 років за всіма вимогами, що виникають з кредитного договору, оскільки така домовленість була укладена в письмовому вигляді у тексті додаткової угоди, яка була особисто підписана відповідачкою.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності за заявленому у цьому позові вимогами, а тому заява представника відповідачки про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

При таких обставинах, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки, судові витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 7 627,28 гривень (а.с.1).

На підставі ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, умов кредитного договору, керуючись ст. ст. 12, 13, 95, 141, 263-265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ6:14305909, 73003, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ6:14305909, 73003, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53) суму боргу за кредитним договором №014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року в розмірі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США, в тому числі заборгованість по пені у розмірі 19 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ6:14305909, 73003, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53) сплачений судовий збір в розмірі 7 627,28 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.03.2021 року.

Суддя: