Дата документу 21.12.2021 Справа № 336/8196/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/8196/20 Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/3651/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна, про усунення від права спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, під час розгляду справи уточнив позовні вимоги, до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна, про усунення від права спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , заповіту не залишила.

Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є її донька ОСОБА_3 , відповідач у справі та мати позивача.

Спадкова справа № 68/2020 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. на підставі заяви відповідача, його заяву приватний нотаріус Хамула Н.Г. відмовилась приймати відмовилась.

До спадкової маси після смерті ОСОБА_4 увійшло наступне майно: трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; частина житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; дачні ділянки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які знаходяться у Садовому товаристві «Мотор-15»; капітальний гараж № НОМЕР_3 , який знаходиться в гаражному кооперативі «Мотор - 2» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дачна, 3 ; три депозитні вклади на банківських рахунках ПАТ «Державний ощадний банку України», відкриті на ім`я ОСОБА_4 ; недоотримана пенсія.

Після припинення шлюбних відносин із його батьком ОСОБА_5 відповідач залишила його на виховання та утримання ОСОБА_4 , з якою він проживав все своє життя.

Згідно з довідкою з житлово-будівельного кооперативу № 322 «Малинобудівників - 28» ОСОБА_4 була прописана і мешкала по АДРЕСА_1 , мала склад родини: ОСОБА_1 , онук. З 2016 року у вищевказаній квартирі проживала його співмешканка ОСОБА_6 .

Останні роки свого життя ОСОБА_4 дуже хворіла, мала рак верхньоампулярного відділу прямої кишки, ракову інтоксикацію, перебувала неодноразово на стаціонарному лікуванні. Лише він разом із ОСОБА_6 здійснювали догляд й фінансово забезпечували ОСОБА_4 .

Відповідач по справі неодноразово була притягнута до кримінальної та адміністративної відповідальності, постійно вимагала від ОСОБА_4 грошові кошти, матеріальної допомоги та не догляду матері ОСОБА_4 не надавала.

Внаслідок тяжкої хвороби у ОСОБА_4 стан здоров`я стрімко погіршувався, вона знаходилася у безпорадному стані, та саме він та ОСОБА_6 здійснювали догляд за нею, витрачав грошові кошти на її обстеження.

За станом здоров`я ОСОБА_4 переїхала до свого житлового будинку АДРЕСА_3 , у якому тимчасово проживала відповідач.

Коли він з ОСОБА_6 приїхали привітати бабусю із днем народження, вони дізналися, що відповідачем здійснюються уколи ОСОБА_4 невідомого походження, без медичної виписки або рецепту на вказаний препарат.

На наступний день він з ОСОБА_6 приїхав забрати ОСОБА_4 додому, побачив ОСОБА_4 непритомною та терміново викликав швидку медичну допомогу.

Вважав, що відповідач постійно ухилялася від надання допомоги матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані, та навмисно не викликала медичну допомогу для матері. На його питання до лікарів щодо підстав погіршення стану здоров`я він отримав відповідь про інтоксикацію із-за наданого відповідачем препарату.

ОСОБА_4 померла на наступний день. Згідно з довідкою про причину смерті від 04.07.2020 року ОСОБА_4 померла від раку верхньоампулярного відділу прямої кишки. Ракова інтоксикація. Судово-медична експертиза не була проведена.

Всі витрати, які були пов`язані із обрядом поховання, понесені особисто ним та ОСОБА_6 .

Також, відповідач незаконним шляхом отримала із Пенсійного фонду України грошові кошти, які є спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , та здійснила відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він проживає.

На підставі зазначеного просив усунути ОСОБА_3 від справа на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, неврахування судом першої інстанції розміру витрат на лікування ОСОБА_4 , неможливість використання коштів, які перебували на депозитному рахунку, наявність нерухомого майна не свідчить про наявність доходів, потребу ОСОБА_4 в допомозі саме відповідача, небажання відповідача надавати допомогу без грошової винагороди, неодноразове звернення ОСОБА_4 до відповідача за допомогою, доведеність перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, безпідставну відмову в задоволенні його клопотання про призначення судово-медичної експертизи, крадіжку відповідачем медичних документів, вчинення відповідачем незаконних дій з метою швидкого отримання спадщини та підроблення документів, його звернення до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, відкриття кримінального провадження та проведення слідчих дій, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено одночасного існування у сукупності таких обставин, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, як ухилення ОСОБА_3 від надання ОСОБА_4 допомоги при можливості її надання, перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані та потреба в допомозі саме від ОСОБА_3 . Тому суд не вбачав підстав для усунення ОСОБА_3 від спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_3 , проживав з ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_3 є усиновленою ОСОБА_4 дитиною на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 1982 року, що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та свідоцтвами про укладення шлюбів відповідача (т. 1, а.с. 91-92, 97-99).

ОСОБА_4 працювала на АТ «Мотор-Січ» з 07 квітня 1962 року по 10 березня 2020 року, заробітна плата за 2019 рік становила 184 417 грн. 02 коп., заробітна плата за період з 01 січня 2020 року по 10 березня 2020 року - 37 704 грн. 48 коп. (т.1 а.с. 233-236).

05 листопада 2019 року ОСОБА_4 була в ургентному порядку госпіталізована до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, де їй було невідкладно зроблено операцію: лапаротомія, передня резекція прямої кишки, виведення одностволової сигмостоми, санація та дренування черевної порожнини (т. 1, а.с. 219-231).

Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №16317 від 12 листопада 2019 року ОСОБА_4 була виписана із КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради у задовільному стані під нагляд лікаря. Згідно протоколів лікування даного захворювання та строків тимчасової непрацездатності при даній патології працездатність не відновлено (т.1, а.с. 231).

Судом першої інстанції встановлено, що з 13 листопада 2019 року по 06 лютого 2020 року ОСОБА_4 перебувала на амбулаторному лікуванні в поліклініці «Мотор Січ» (т. 1, а.с.66).

З 17 лютого 2020 року по 26 лютого 2020 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у ТОВ «Клініка Мотор Січ», де їй було зроблено реконструктивно-відновлюючу операцію (після Гартмена ), на фоні проведеного оперативного та консервативного лікування загальний стан з позитивною динамікою, притомна, орієнтована, скарги на незначний дискомфорт в ділянці ПО ран (т. 1, а.с. 168-169).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 81).

11 січня 2021 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (т. 1 а.с. 119).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц; від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц; від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від: 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц; від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц; від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц; від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.

Таким чином, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Матеріали справи містять докази щодо перебування ОСОБА_4 на лікуванні в останній раз з 17 лютого 2020 року по 26 лютого 2020 року, на фоні проведеного оперативного та консервативного лікування загальний стан з позитивною динамікою, притомна, орієнтована, скарги на незначний дискомфорт в ділянці ПО ран.

Отже, докази того, що після проведеного лікування та до смерті ОСОБА_4 перебувала в безпорадному стані відсутні.

Судом першої інстанції належним чином встановлено та не спростовано сторонами, що ОСОБА_4 отримувала достатній дохід, мала нерухоме майно і грошові вклади на депозитних рахунках, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності існування потреби ОСОБА_4 в матеріальній допомозі саме ОСОБА_3 .

Позивачем зазначалось, що ним здійснювався догляд за ОСОБА_4 , при цьому матеріали справи не містять належних доказів звернення ОСОБА_4 до ОСОБА_3 з проханням про допомогу, догляд та утримання саме відповідачем, та ухилення останньої від її надання.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції розміру витрат на лікування ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, з наданих позивачем квитанцій неможливо встановити, чи були вказані витрати понесені саме з підстави здійснення призначеного медичним закладом лікування, по-друге, відсутні докази на підтвердження тих обставин, що отриманого ОСОБА_4 доходу не вистачало на її потреби.

Аргументи ОСОБА_1 про вчинення відповідачем незаконних дій з метою швидкого отримання спадщини та підроблення документів, його звернення до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, відкриття кримінального провадження та проведення слідчих дій не є доказами на підтвердження обставин щодо ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю. До того ж, на час ухвалення рішення суду обвинувальний висновок відносно незаконних дій ОСОБА_3 не постановлено.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу, як усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова