ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3322/20 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/2561/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: у зв`язку з іншими підставами звільнення за ініціативою роботодавця
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Чабан А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішенняДергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Болибока Є.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Богодухівської районної ради Харківської області, Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня», третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про розірвання контракту та наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Золочівської районної ради Харківської області, правонаступником якої є Богодухівська районна рада Харківської області, КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня», в якому просила: визнати незаконними та скасувати рішення позачергової XXXIX сесії VII скликання Золочівської районної ради № 736 від 03.07.2020 про розірвання контракту № 1 від 12.02.2016 з ОСОБА_1 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та наказ т.в.о. директора Бутової Ілони Миколаївни № 128-к від 03.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня»; стягнути з КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день винесення судового рішення.

Позовна заява мотивована тим, що її було безпідставно та з порушенням законного порядку звільнено з посади. Так, 04.07.2020 нею було отримано лист № 773 від 03.07.2020 за підписом т.в.о. директора КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» Бутової Ілони Миколаївни, зі змісту якого позивач дізналася, що згідно рішення позачергової XXXIX сесії VII скликання Золочівської районної ради № 736 від 03.07.2020 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з нею було розірвано контракт № 1 від 12.02.2016. Також згідно наказу т.в.о. директора Бутової Ілони Миколаївни № 128-к від 03.07.2020 з цих підсчтав вона була звільнена з посади директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня».

Вважає вищевказане рішення Ради та наказ такими, що не відповідають діючому законодавству. Підставою розірвання контракту № 1 від 12.02.2016 було зазначено невиконання позивачем пунктів 23.4, 23.8, 5.23 Контракту, які передбачають дострокове розірвання у разі неподання або несвоєчасного подання органові управління майном на затвердження кошторису, плану асигнувань, загального фонду бюджету та штатного розпису закладу, а також - у разі неподання фінансової річної та квартальної звітності. Таких порушення позивач не допускала, оскільки відповідні відомості були вчасно надані тому органу управління, якому було за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування делеговані ці повноваження районній державній адміністрації.

Вказав, що фактично її безпідставно звільнили за ненадання згаданих документів та інформації за рішенням Золочівської райради від 17.06.2020 та згідно листа Голови райради № 01-28/102 від 18.06.2020 про надання пояснень, що вона не була взмозі виконати з огляду на те, що відповідні документи з цього приводу запізно надійшли до лікарні, 22.06.2020, коли вона хворіла та перебувала на лікарняному19.06.2020 по 30.06.2020.

Вказала, що з 22.06.2020 керівництво лікарнею здійснювала інша особа її заступник ОСОБА_3 , згідно його функціональних обов`язків. Отже, позивач з 19.06.2020 з поважних причин не здійснювала свої трудові функції як директор закладу охорони здоров`я. Тому покладення на неї відповідальності за ненадання документів та інформації згідно рішення Золочівської райради від 17.06.2020 та листа Голови райради від 18.06.2020 № 01-28/102 є безпідставним.

Зазначила, що наказ про звільнення позивача № 128-к від 03.07.2020 підписано неуповноваженою особою, оскільки сторонами контракту № 1 від 12.02.2016 є Золочівська РДА (її правонаступник Золочівська райрада), тобто роботодавцем для позивача є Золочівська районна рада, від імені якої має діяти її Голова, а не ТВО директора лікарні І.М. Бутова, яка підписала наказ про звільнення позивача.

Звертає увагу суду, що станом на день звільнення, 03.07.2020, позивач також перебувала на лікарняному до моменту звернення до суду з цим позовом, та була звільнена в період тимчасової непрацездатності, що згідно Рішення Конституційного суду України від 04.09.2019 є неприпустимим.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2021 року позов задоволено частково.

Змінена дата звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, з 03 липня 2020 року на 06 жовтня 2020 року.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування послалась на те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та підтверджені наявними у справі доказами; ухвалив рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Вказала, що у справі наявні звіти про фінансові результати за 2019р; звіт про фінансові результаті за 1-й квартал 2020 року; звіт про надходження та використання коштів загального фонду за 2019 р.; звіт про надходження та використання коштів загального фонду за березень 2020р.; баланс на 01.01.20р.; баланс на 01.04.20р., свідчить що позивач не допускала порушень пунктів 23.4, 23.8 свого трудового контракту. Відмітка КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» на копії рішення Золочівської райради від 17.06.2020, яка наявна в матеріалах справи, підтверджує, що цей документ надійшов на робоче місце позивача лише 22.06.2020 року, коли згідно наявних у справі доказів позивач вже перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Дергачівська центральна районна лікарня Дергачівської районної ради», а функціональні обов`язки директора виконував заступник директора з медичної частини Оберемок С.С., з правом першого підпису.

За таких обставин апелянт вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на акт від 19.09.2020 з якого вбачається, що 19.06.2020 о 15 год 5 хв ОСОБА_1 перебувала в приміщенні КНП ЗРР Золочівська ЦРЛ» та відмовилася отримувати відповідний запит щодо виконання рішення позачергової сесії Золочівської районної ради Харківської області № 724 від 17.06.2020. Крім того, у наказі про її звільнення підставою для її звільнення зазначено не відмову отримати рішення районної ради, а її невиконання, тому ця обставина не має юридичного значення.

З огляду на це вважає доведеним той факт, що позивач з 19.06.2020 з поважних причин не здійснювала свої трудові обов`язки як директор закладу охорони здоров`я, обов`язки директора в цей період часу виконувала інша особа. Тому ніякої відповідальності за ненадання документів та інформації згідно рішення Золочівської райради від 17.06.2020р. та листа Голови райради від 18.06.2020р. № 01-28/102 на позивача не може покладатися.

З посиланням на пункт 1 рішення VIII сесії XXIII скликання Золочівської районної ради від 24.12.1999 року «Про делегування повноважень Золочівській райдержадміністрації щодо управління майном, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селища району» -вирішено делегувати Золочівській районній державній адміністрації повноваження щодо -управління майном, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селища району.

Вказане рішення Золочівської районної ради від 24.12.1999р. в частині пунктів 1 та 2 - є чинним.

За таких обставин Органом управління майном, який вказаний у вищенаведених пунктах є Золочівська районна державна адміністрація, якій радою делеговані відповідні повноваження щодо управління майном.

Тобто відповідно до підпунктів 4, 8 пункту 23 контракту №1 від 12.02.2016р. позивач, як директор КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» мала обв`язок подавати звітність, кошториси, штатні розклади, тощо саме до Золочівської районної державної адміністрації, як органу управління майном, що й було зроблено бухгалтерією Золочівської районної лікарні в порядку та строки, визначені законодавством.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вищевказаним обставинам, які свідчать про те, що: в період з 19.06.2020 по 30.06.2020 у ОСОБА_1 не було повноважень діяти як директор КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ», у вказаний період її повноваження виконував заступник директора, а відтак позивач ОСОБА_1 об`єктивно не мала права та можливості вчиняти такі дії від імені лікарні; неотримання запиту (звернення) Золочівської районної ради від 17.09.2020 не є підставою для розірвання контракту між працівником та підприємством; усі питання щодо неподання документів мали вирішуватися за участі органу управлінням майном Золочівської районного державної адміністрації, а не Золочівської районної ради, яка власним рішенням делегувала свої повноваження з управління майном до райдержадміністрації.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушила умови Контракту (п.п, 23.4, 23.8, 5.23), що є підставою для її звільнення на підставі п.26 Контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не відповідають обставинам справи і спростовуються доказами, що містяться у справі.

Також вважає, що оскільки роботодавцем для позивача є Золочівська районна рада, тому відповідно до ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі відповідного пленарного рішення районної ради про звільнення позивача, саме Голова Золочівської районної ради на цій підставі мав видати розпорядження про її звільнення, а не ТВО директора лікарні. Нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено передавання (делегування) повноважень Голови районної ради іншим особам, тому п. 2 розпорядження голови Золочівської районної ради від 03.07.2020р. № 5-к щодо зобов`язання ОСОБА_2 провести процедуру звільнення позивача ОСОБА_1 прямо суперечить положенням ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, ТВО директора лікарні Бутова І.М. не мала повноважень видавати наказ про звільнення позивача від 03.07.2020р., тобто наказ від 03.07.20р. №128-к підписаний неуповноваженою особою, а тому є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді директора.

Крім того, суд першої інстанції ч. 12 ст. 33 ЦПК України після зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті за правилами загального позовного провадження не мав права ухвалою від 30 листопада 2020 року змінити правила провадження із загальних на спрощене позовне провадження, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті спору.

У відзиві на скаргу голова комісії з ліквідації Комунального некомерційного підприємства Золочівської селищної ради «Золочівська центральна лікарня» Гусаченко О.В. просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На обґрунтування вказав, що твердження позивача про відсутність у ОСОБА_2 повноважень звільняти її з займаної посади, то їх не слід суду приймати до уваги, оскільки відомості про керівника не торкаються змін до установчих документів юридичної особи, а отже, вимога цієї норми розповсюджується на дані правовідносини, тому звільнення ОСОБА_1 відбулося відповідно вимог діючого законодавства.

Зазначив, що матеріали справи містять наказ т.в.о. директора K ЗРР «Золочівська ЦРЛ» Бутової І.М. №274-к 11.11.2020 яким змінено дату звільнення з посади директора ОСОБА_1 з 03 липня 2020 року на 06 жовтня 2020 року. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 10 КЗпП України, у цьому випадку слід було усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме, визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності - 06 жовтня 2020 року (аналогічний підхід застосував Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі №545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16 від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі №752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі № 305/1229/18).

Вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову, змінивши дату звільнення позивача з 03 липня 2020 року на 06 жовтня 2020 року; в іншій частині позову судом першої інстанції абсолютно обґрунтовано було відмовлено.

У письмових поясненнях голова ліквідаційної комісії Гусаченко О.В. також додав, що відповідно до п. 1.4 нової редакції Статуту КНП ЗРР «Золочівська центральна районна лікарня», затвердженого рішенням XXXIII сесії Золочівської районної ради МШШ скликання від 11 червня 2019 року № 654, яка була чинна на дату виникнення спірних правовідносин, органом, що здійснює управління майном підприємства, є Золочівська районна рада. Відповідно до п. 7.3 Статуту директор підприємства подає в установленому порядку Золочівській районній раді квартальну, річну фінансову та іншу звітність Підприємства, інформацію про рух основних засобів, звіт та іншу оренду майна, а також інформацію про наявність вільних площ, придатних для надання в оренду. Згідно до п. 7.12 Статуту Директор несе відповідальність за ненадання бухгалтерської звітності районній раді. Відповідно до п. 11.4 Статуту орган управління здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Підприємства та контроль за якістю і обсягом надання медичної допомоги. Таким чином, у Статуті підприємства жодним чином не йдеться про делегування Золочівською районною радою станом на червень 2019 року повноважень управління майном.

Також вважає, що надана позивачем копія рішення Золочівської районної ради XXX сесії VII скликання від 22.12.2018 № 588 із офіційного сайту Золочівської РДИ в мережі Інтернет не є належним доказом, оскільки на ньому відсутні необхідні в таких випадках реквізити (печатка, підпис).

Зазначив, що позивач мала можливість під час перебування на лікарняному вчасно на протязі трьох днів виконати законну вимогу районної ради, оскільки ТВО директора Бутова І.М. це здійснила на наступний робочий день.

Також вказав, що Комунальне некомерційне підприємство Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» (код 33065358)знаходиться у стані припинення без правонаступників, всі працівники були звільнені. Не вирішеним лишається питання щодо зняття з обліку лише у Фонді соціального страхування, оскільки за рішенням суду у справі № 520/5122/21 було здійснено капіталізацію платежів на застрахованих осіб. 22.01.2021 року за юридичною адресою Харківська область, Золочівський район, селище міського типу Золочів, вул. Філатова, будинок 20 було зареєстровано нове комунальне некомерційне підприємство «Золочівська лікарня» Золочівської селищної ради (), яке не є правонаступником КОНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» (). Тобто станом натепер відсутня посада, на яку позивач претендує у своїх позовних вимогах та робоче місце, де вона працювала до звільнення.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає у повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, окрема: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні обставини справи.

12 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та Золочівською районною державною адміністрацією Харківської області в особі першого заступника голови Золочівської районної державної адміністрації Попова О. Ф. укладено контракт № 1 з керівником комунального підприємства або закладу охорони здоров`я, що належить до сфери управління районної державної адміністрації, згідно з яким ОСОБА_1 прийнято на роботу до КП «Золочівська ЦРЛ» на посаду головного лікаря на строк з 15 лютого 2016 року до 15 лютого 2019 року.

Рішенням Дергачівського районного суду від 01 липня 2019 року (справа № 619/1314/19) після незаконного звільнення за розпорядженням Голови Золочівського районної ради - було поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря (керівника) Комунального підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» (Директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня», з урахуванням рішення Золочівської районної ради Харківської області від 11.06.2019 року «Про зміну найменування комунального підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» та затвердження його Статуту у новій редакції) як таку, яка продовжує роботу за контрактом № 1 від 12.02.2016 року терміном на три роки (до 15.02.2022 року) згідно пункту 27 даного контракту.

Постановою Верховного суду від 07 грудня 2020 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 липня 2019 року залишено без змін. Цим рішенням було встановлено, що був порушений порядок звільнення ОСОБА_1 .

Розпорядженням Золочівської районної ради Харківської області від 15 червня 2020 року № 16-р «Про скликання позачергової XXXIX сесії Золочівської районної ради VII скликання», а саме п. 3.2. винесено на розгляд таке питання: про депутатське звернення до директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ».

На підставі Рішення позачергової XXXIX сесії VII скликання Золочівської районної ради Харківської області від 17.06.2020 № 724 « Про депутатське звернення до директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ», направлено запит до КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» та зобов`язано директора ОСОБА_1 до 30.06.2020 підготувати та письмово подати звіт про роботу КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» за період з 01.12.2019 по 01.06.2020.

Підпунктом 23 пункту 5 Розділу ІІ. Права та обов`язки Контракту № 1, який був укладений між Золочівською РДА та ОСОБА_1 було визначено, що керівник закладу зобов`язується своєчасно і в повному обсязі виконувати нормативно-правові акти і розпорядчі акти Органу управління майном, видані відповідно до законодавства.

Золочівська районна рада Харківської області рішенням позачергової XXXIX сесії VII скликання від 03.07.2020 № 736 «Про розірвання контракту з директором КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» ОСОБА_1 та її звільнення» вирішила: 1. Розірвати контракт № 1 з директором комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» Ломакіною Ольгою Миколаївною, укладений 12 лютого 2016 року строком на три роки та подовжений судом (справа № 619/1314/19) терміном на три роки (до 15.02.2022 року) достроково за невиконання його умов п. 23.4, п. 23.8, п. 5.23, що передбачено п. 26 контракту як підстава для звільнення відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 2. Звільнити ОСОБА_1 03.07.2020 року з посади директора комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 3. Рекомендувати голові районної ради призначити тимчасово виконувати обов`язки директора комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня». 4. Рекомендувати голові районної ради зобов`язати тимчасово виконуючого обов`язки директора провести процедуру звільнення ОСОБА_1 у відповідності до вимог діючого законодавства про що доповісти районній раді.

Наказом директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» Ломакіної О.М. від 04 лютого 2020 року № 145 «Про виконання обов`язків директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» на період відсутності» з виробничої потреби у зв`язку з відсутністю директора на робочому місці з поважної причини, функціональні обов`язки директора покладено на заступника директора з медичної частини з правом першого підпису.

Наказом т.в.о. директора Бутової Ілони Миколаївни від 03.07.2020 № 128-к «Про звільнення з посади директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» ОСОБА_1 » звільнено 03 липня 2020 року з посади директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 , на підставі рішення позачергової XXXIX сесії VII скликання Золочівської районної ради Харківської області від 03.07.2020 № 736 «Про розірвання контракту з директором КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» ОСОБА_1 та її звільнення».

Відповідно до листка непрацездатності Серії АДР № 786717, ОСОБА_1 перебувала у стаціонарі з 19.06.2020 до 30.06.2020.

На підставі листка непрацездатності Серії АДР № 787385, ОСОБА_1 була тимчасово звільнена від роботи з 12.09.2020 по 06.10.2020 (а.с.121 т.1).

Згідно довідки голови Золочівської районної ради Харківської області від 06.08.2020 № 01-28/140, за період з 01.12.2019 по 01.06.2020 та до 03.07.2020 включно, до районної ради не подавалися директором ОСОБА_1 : фінансова та інша звітність, штатний розпис КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» станом на 01.04.2020, план асигнувань загального фонду бюджету, кошторис закладу.

Згідно п. 14 трудової книжки ОСОБА_1 серії ВА № 043240 03.07.2020 звільнена з посади директора комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська ЦРЛ» відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановим, що директор лікарні ОСОБА_1 порушила умови Контракту № 1, тому відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України вона підлягала звільненню, а вказане рішення органу місцевого самоврядування в частині розірвання Контракту № 1 прийнято в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим, суд вважав, що відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Суд також встановив, що на виконання п. 4 вищевказаного рішення наказом ТВО директора лікарні Бутової Ілони Миколаївни № 128-к від 03.07.2020 відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України було звільнено ОСОБА_1 03 липня 2020 року з посади директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня».

Апелянт вважає, що оскільки роботодавцем для позивача є Золочівська районна рада, тому відповідно до ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі відповідного пленарного рішення районної ради про звільнення позивача, саме Голова Золочівської районної ради на цій підставі мав видати розпорядження про її звільнення, а не ТВО директора лікарні. Нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено передавання (делегування) повноважень Голови районної ради іншим особам, тому п. 2 розпорядження голови Золочівської районної ради від 03.07.2020р. № 5-к щодо зобов`язання ОСОБА_2 провести процедуру звільнення позивача ОСОБА_1 прямо суперечить положенням ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак ОСОБА_1 з цього приводу відповідних позовних вимог про визнання рішення Золочівської районної ради незаконним не заявляла, тому колегія суддів відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України ці доводи скарги не приймає та не розглядає, як такі, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скарги про відсутність у ТВО директора лікарні Бутова І.М. не мала повноважень видавати наказ про звільнення позивача від 03.07.2020р та виходить з того, що внаслідок чинного наказу ТВО директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» Бутової І.М. № 274-к від 11.11.2020, яким змінено дату звільнення з посади директора ОСОБА_1 з 03 липня 2020 року на 06 жовтня 2020 року, у лікарні (її органу управління на той час), - відповідач визнав позов ОСОБА_1 в частині зміни дати звільнення, та добровільно взяв на себе обов`язок по сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 липня по 06 жовтня 2020 року.

Такий підхід у застосуванні відповідних норм права застосував Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі №545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16 від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі №752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі № 305/1229/18

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 55, 56 постанови від 15 вересня 2020 року (справа № 205/4196/18, провадження № 14-670цс19) вказала, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України). Ця гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, усуваються шляхом зміни дати припинення трудових відносин на перший день після закінчення періоду непрацездатності чи відпустки.

З листка непрацездатності Серії АДР № 787385 вбачається, що з 12 вересня 2020 року по 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у КНП «Дергачівська центральна районна лікарня Дергачівської районної ради».

Матеріали справи містять наказ ТВО директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» Бутової Ілони Миколаївни № 274-к від 11.11.2020, яким змінено дату звільнення з посади директора ОСОБА_1 з 03 липня 2020 року на 06 жовтня 2020 року.

Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності 06 жовтня 2020 року (аналогічний підхід застосував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі № 752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі № 305/1229/18).

Як правильно встановив суд першої інстанції, згідно наказу т.в.о. директора Бутової Ілони Миколаївни від 11.11.2020 № 274-к «Про внесення змін до наказу від 03.07.2020 № 128 «Про звільнення з посади директора КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» ОСОБА_1 » було змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 03 липня 2020 року на 06 жовтня 2020 року. Вказаний наказ є чинний, ніким не оспорений і тому має обов`язкову силу для виконання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про те, що в результаті звільнення позивача під час тимчасової непрацездатності у даному випадку були порушені її права, тому відповідач обґрунтовано змінив дату її звільнення, що відповідає вищевказаним правовим висновкам касаційного суду.

Інші доводи скарги про незаконність звільнення позивача знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, суд першої інстанції після зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті за правилами загального позовного провадження всупереч змісту ч. 6 ст. 277 ЦПК України помилково ухвалою від 30 листопада 2020 року змінив правила провадження із загального на спрощене позовне провадження, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вимог ст.ст. 89, 263, 265 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, доводам які були наведені позивачем на обґрунтування своїх вимог, внаслідок чого не з`ясував, що у даному випадку згідно до наявних у справі доказів відсутня вина позивача у невиконанні рішення районної про надання відповідних документів, а тому її звільнення було безпідставним та не відповідає нормам матеріального права. Наведені з цього приводу у апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження.

Колегія суддів також відхиляє, як безпідставні заперечення відповідача проти доводів скарги х посиланням на те, що позивач мала можливість під час перебування на лікарняному вчасно на протязі трьох днів виконати законну вимогу районної ради, оскільки ТВО директора Бутова І.М. це здійснила на наступний робочий день.

Суд всупереч норми ст.ст. 89, 263 ЦПК України не з`ясував, що згідно до наявних у справі копій звітів лікарні: про фінансові результати за 2019р; про фінансові результаті за 1-й квартал 2020 року; про надходження та використання коштів загального фонду за 2019 р.; про надходження та використання коштів загального фонду за березень 2020р.; баланс на 01.01.20р.; баланс на 01.04.20р., які були вчасно лікарнею під її керівництвом до Золочівської районної ради (а.с. 12-28 т. 1).

Відповідно до підпунктів 4, 8 пункту 23 контракту №1 від 12.02.2016р. позивач, як директор КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» виконувала свій обов`язок подавати звітність, кошториси, штатні розклади, тощо саме до Золочівської районної державної адміністрації, як органу управління майном, що й було зроблено бухгалтерією Золочівської районної лікарні в порядку та строки, визначені законодавством.

Так. відповідно до пункту 1 рішення VIII сесії XXIII скликання Золочівської районної ради від 24.12.1999 року «Про делегування повноважень Золочівській райдержадміністрації щодо управління майном, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селища району» - було делеговано Золочівській районній державній адміністрації повноваження щодо управління майном, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селища району (а.с. 215-216 т.1, 125 т.2).

Вказане рішення Золочівської районної ради від 24.12.1999р. в частині пунктів 1 та 2 - є чинним, тому на день подання вищевказаних звітних документів органом управління майном, лікарні, який вказаний у вищенаведених пунктах була саме Золочівська районна державна адміністрація, якій радою делеговані відповідні повноваження щодо управління майном, та у розпорядженні якої були документи, які Золочівська районна рада згаданим рішенням від 17 червня 2020 року зобов`язала фактично повторно до неї подати. Відповідач цих обставин належними і допустимими доказами не спростував.

Суд першої інстанції також не звернув уваги, що у справі відсутні належні та допустимі докази про офіційне надсилання відповідачем до лікарні, яка перебувала під керівництвом позивача до дати її госпіталізації 19 червня 2020 року вищевказаного рішення Золочівської районної ради від 17 червня 2020 року про надання звітності до районної ради. Відмітка КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» на копії рішення Золочівської райради від 17.06.2020, яка наявна в матеріалах справи, підтверджує, що цей документ надійшов на робоче місце позивача лише 22.06.2020 року, коли згідно наявних у справі доказів позивач вже перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Дергачівська центральна районна лікарня Дергачівської районної ради», а функціональні обов`язки директора виконував заступник директора з медичної частини ОСОБА_3 , з правом першого підпису (а.с. 33-34 т.1).

За таких обставин є необґрунтованим посилання суду першої інстанції на акт від 19.09.2020 з якого вбачається, що 19.06.2020 о 15 год 5 хв Голова районної ради Заболотний Ю.М. в приміщенні КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ» під відеозапис пропонував особисто ОСОБА_1 отримати та виконати рішення ХХХІХ позачергової сесії районної ради від 17 червня 2020 року № 724, та пропонував до 30.06.2020 року виконати вимоги п.п. 23.4, п. 23.8 Контракту № 1 укладеного 12 лютого 2016 року строком на три роки та подовженого судом терміном на три роки (до 15.02.2022 року). Яка на вищезазначені вимоги не відреагувала належним чином, рішення районної ради брати відмовилась, вимоги контракту щодо надання кошторису, плану асигнувань загального бюджету та штатного розпису закладу, а також квартальної та річної фінансової звітності виконувати відмовилась (а.с. 93 т. 1).

Окрім цього, екстраординарний спосіб доведення Головою районної ради рішення ради до виконавця особисто, за відсутності у нього перешкод доведення цього рішення у встановленому законодавством порядку, з урахуванням скасування судом попереднього незаконного його рішення про її звільнення та з огляду на те, що ОСОБА_1 в той же день була госпіталізована, - на думку колегія суддів свідчать про його особисті неприязні до неї відносини, тому згаданий акт не можна вважати належним і допустимим доказом.

Важливо, що у підставою для її звільнення у наказі зазначено не про відмову отримати рішення районної ради, а її невиконання, оскільки ця відмова не вплинула на об`єктивну неможливість для позивача вчасно виконати це рішення внаслідок її перебуванні на лікарняному, наявності на робочому місця її заступника, який мав усі повноваження для виконання цього рішення, - така відмова не має юридичного значення в якості підстави для звільнення позивача.

З наведених підстав колегія суддів також за необґрунтованістю відхиляє посилання Голови ліквідаційної комісії з припинення КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» () Гусаченка О.В. на невиконання позивачем своїх обов`язків по виконанню рішення районної ради від 17 червня 2020 року на нову редакцію Статуту КНП ЗРР «Золочівська центральна районна лікарня», затвердженого рішенням XXXIII сесії Золочівської районної ради МШШ скликання від 11 червня 2019 року № 654, та який не має зворотної сили і тому не може свідчить про неправомірність подання звітності лікарнею до Золочівської районної ради до внесення відповідних змін до цього Статуту щодо уповноваженого органу управління лікарнею.

У його запереченнях на доводи скарги є посилання на п. 1.4 нової редакції Статуту КНП ЗРР «Золочівська центральна районна лікарня», затвердженого рішенням XXXIII сесії Золочівської районної ради МШШ скликання від 11 червня 2019 року № 654, яка була чинна на дату виникнення спірних правовідносин, зазначено, що органом, що здійснює управління майном підприємства, є Золочівська районна рада. Відповідно до п. 7.3 Статуту директор підприємства подає в установленому порядку Золочівській районній раді квартальну, річну фінансову та іншу звітність Підприємства, інформацію про рух основних засобів, звіт та іншу оренду майна, а також інформацію про наявність вільних площ, придатних для надання в оренду. Згідно до п. 7.12 Статуту Директор несе відповідальність за ненадання бухгалтерської звітності районній раді. Відповідно до п. 11.4 Статуту орган управління здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Підприємства та контроль за якістю і обсягом надання медичної допомоги. Таким чином, у Статуті підприємства жодним чином не йдеться про делегування Золочівською районною радою станом на червень 2019 року повноважень управління майном.

Колегія суддів відхиляє згадане посилання на норми Статуту, оскільки вони мають лише перспективну дію, а з огляду на дату їх прийняття та перебування позивача лікарняному з об`єктивних причин його приписи про відповідальність директора лікарні за ненадання звітності не могли поширюватися на позивача станом на кінцеву дату виконання згаданого рішення районної ради, 30 червня 2020 року.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вищевказаним обставинам, які свідчать про те, що: в період з 19.06.2020 по 30.06.2020 у ОСОБА_1 не було повноважень діяти як директор КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ», у вказаний період її повноваження виконував заступник директора, а відтак позивач ОСОБА_1 об`єктивно не мала права та можливості вчиняти такі дії від імені лікарні; неотримання запиту (звернення) Золочівської районної ради від 17.09.2020 не є підставою для розірвання контракту між працівником та підприємством; усі питання щодо неподання документів мали вирішуватися за участі органу управлінням майном Золочівської районного державної адміністрації, а не Золочівської районної ради, яка власним рішенням делегувала свої повноваження з управління майном до райдержадміністрації.

З огляду на це колегія суддів вважає доведеним той факт, що позивач з 19.06.2020 з поважних причин не здійснювала свої трудові обов`язки як директор закладу охорони здоров`я, обов`язки директора в цей період часу виконувала інша особа, яка мала необхідні повноваження для виконання рішення районної ради.

Тому, за відсутності складу правопорушення в діях/бездіяльності позивача накладання на неї стягнення у вигляді звільнення за ненадання документів та інформації згідно рішення Золочівської райради від 17.06.2020р. та листа Голови райради від 18.06.2020р. № 01-28/102 є безпідставним та незаконним.

Наведене свідчить, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушила умови Контракту (п.п, 23.4, 23.8, 5.23), що було підставою для її звільнення на підставі п.26 Контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, - не відповідає обставинам справи.

Отже, оскаржені позивачем рішення органу місцевого самоврядування в частині розірвання Контракту № 1 та наказ про її звільнення 03.07.2020 були прийняті безпідставно, з порушенням згаданих норм матеріального прав а та умов чинного контракту, а тому наявні підстави для їх визнання незаконними, внаслідок чого вони втрачають свою чинність.

Разом з тим, поновлення на роботі ОСОБА_1 на день розгляду справи є неможливим з огляду на ліквідацію установи, яку вона очолювала на день звільнення, без її правонаступництва, знайшли своє підтвердження надані про ці обставини письмові пояснення Голови ліквідаційної комісії з припинення КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» () ОСОБА_4 .

Відповідно до листа Голови Богодухівської районної ради Яцини Ю.Д. від 03.03.2021 № 01-178/156: рішенням Золочівської районної ради Харківської області від 22.12.2017 року № 415 «Про передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селища Золочівського району цілісних майнових комплексів у комунальну власність Золочівської селищної ради», та від 20.10.2020 року № 754 «Про внесення змін до рішення XX сесії районної ради VII скликання від 22.12.2017 «Про передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селища Золочівського району цілісних майнових комплексів у комунальну власність Золочівської селищної ради», - Комунальне некомерційне підприємство Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» та її майновий комплекс були передані в комунальну власність Золочівської селищної ради. Підтвердженням є рішення II сесії VIII скликання Золочівської селищної ради від 22.12.2020 року № 54 «Про затвердження акту приймання-передачі та прийняття у комунальну власність Золочівської селищної ради цілісного майнового комплексу Комунального некомерційного підприємства Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня».

Тобто, з 22.12.2020 року власником КНП «Золочівська центральна районна лікарня» була Золочівська селищна рада Харківської області (а.с. 158 т.2).

Відповідно до рішення IV сесії VIII скликання Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 21 січня 2021 року № 212 було створене Комунальне некомерційне підприємство «Золочівська лікарня» Золочівської селищної ради із місцезнаходженням: Україна, 62203, Золочівський р-н, селище міського типу Золочів, вулиця Філатова, будинок 20. Припинено шляхом ліквідації Комунальне некомерційне підприємство Золочівської селищної ради «Золочівська центральна лікарня» Золочівської селищної ради «Золочівська центральна лікарня» (ідентифікаційний код юридичної особи 33065358), місце знаходження Україна, 62203, Золочівський р-н, селище міського типу Золочів, вулиця Філатова, будинок 20 (а.с. 142-143 т. 2).

Згідно загально відомих публічних даних з ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань:

1.Комунальне некомерційне підприємство Золочівської селищної ради «Золочівська центральна лікарня» (ідентифікаційний код юридичної особи 33065358), місцезнаходження: Україна, 62203, Золочівський р-н, селище міського типу Золочів, вулиця Філатова, будинок 20, лікарняний заклад, за рішенням його засновників щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації перебуває у стані припинення з 21.01.2021, вимоги кредиторів розглядалися до 21.03. 2021 (а.с. 146 т.2);

2.Наразі вже є зареєстрованим лікарняний заклад - Комунальне підприємство «Золочівська лікарня» Золочівської селищної ради (ідентифікаційний код юридичної особи 44075316), з місцезнаходженням за тією самою адресою, за якою був зареєстрований лікарняний заклад - Комунальне некомерційне підприємство Золочівської селищної ради «Золочівська центральна лікарня» ().

Отже, Комунальне некомерційне підприємство Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня», в якому працювала відповідач на день її звільнення, вже не існує, замість неї після звільнення позивача було створене Комунальне некомерційне підприємство Золочівської селищної ради «Золочівська центральна лікарня», органом управління якої була Золочівська селищна рада, яке в результаті ліквідації наразі фактично припинила своє існування без правонаступників.

З 22.01.2021 року за юридичною адресою Харківська область, Золочівський район, селище міського типу Золочів, вул. Філатова, будинок 20 зареєстровано нове Комунальне некомерційне підприємство «Золочівська лікарня» Золочівської селищної ради (), яке не є правонаступником КОНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня» (). Отже станом натепер дійсно відсутня посада, з якої позивач була незаконна звільнена та установа, де вона працювала.

Згідно із статтею 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно довідки КНП Золочівської районної ради «Золочівська центральна районна лікарня від 06 жовтня 2020 року № 1334 та від 09 жовтня 2020 року № 1468 середньоденний заробіток ОСОБА_1 за два останні місця роботи становить 849, 20 грн. (а.с. 120, 122 т.1).

Оскільки у даному випадку на день прийняття судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника позивача ОСОБА_1 , процедуру ліквідації підприємства, установи, організації вже фактично завершено, у контексті згаданої норми ст. 2 ЦПК України та з урахуванням суб`єктного складу учасників цієї справи, - колегія суддів вважає, що ефективним захистом порушених прав позивача у даному випадку є відповідно до ст. 240-1 КЗпП України - зобов`язати ліквідатора виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, тобто з 06 жовтня 2020 року по день ухвалення оскарженого рішення, 12 січня 2021 року, що складає 849, 20 грн. х 65 днів = 55198 грн, та визнати ОСОБА_1 звільненою за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Наведене свідчить, що є незаконним рішення позачергової XXXIX сесії VII скликання Золочівської районної ради № 736 від 03.07.2020 року про розірвання контракту № 1 від 12.02.2016 з ОСОБА_1 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та Наказ ТВО директора І.М. Бутової № 128-к від 03.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської Районної ради «Золочівська центральна районна лікарня», за п. 8. ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Слід зобов`язати ліквідаційну комісію Комунального некомерційне підприємство Золочівської районної ради «Золочівська центральна лікарня», Ідентифікаційний код юридичної особи 33065358, адреса: 62203, Харківська обл., Золочівський р-н, селище міського типу Золочів, вул. Філатова, будинок 20, голова комісії з припинення Гусаченко Олександр Віталійович, - виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 198 грн.

Визнати ОСОБА_1 такою, що була звільнена за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

В іншій частині у задоволені позову необхідно відмовити, за неможливістю поновлення на попередній посаді.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, які значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, а доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження, то колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення позачергової XXXIX сесії VII скликання Золочівської районної ради № 736 від 03.07.2020 року про розірвання контракту № 1 від 12.02.2016 з ОСОБА_1 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та Наказ ТВО директора І.М. Бутової № 128-к від 03.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора Комунального некомерційного підприємства Золочівської Районної ради «Золочівська центральна районна лікарня», за п. 8. ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Зобов`язати ліквідаційну комісію Комунального некомерційне підприємство Золочівської районної ради «Золочівська центральна лікарня», Ідентифікаційний код юридичної особи 33065358, адреса: 62203, Харківська обл., Золочівський р-н, селище міського типу Золочів, вул. Філатова, будинок 20, голова комісії з припинення Гусаченко Олександр Віталійович, - виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 198 грн.

Визнати ОСОБА_1 такою, що була звільнена за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

В іншій частині у задоволені позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.