Провадження № 2/752/4500/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 вересня 2021 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кирильчук І. А.,

при секретарі Сінчук І. А.,

за участю:

представника позивача - адвоката Лінника М. А.,

представника відповідача - адвоката Гуйвана І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лінник М.А. , звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просила визнати виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки ), власником якої вона є, за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01 жовтня 2015 року по 24 липня 2018 року, а саме: прострочена заборгованість - 22 732,28 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 31 939,46 доларів США, загальна сума заборгованості становить 54 671,74 доларів США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. 31 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 13371 таким, що не підлягає виконанню; вирішити питання про стягнення на користь позивача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що на момент вчинення виконавчого напису між позивачем та відповідачем існував спір про стягнення заборгованості у судовому порядку, отже виконавчий напис вчинено за сумою, яка не була безспірною, а розмір заборгованості за кредитним договором встановлювався Дніпровським районним судом міста Києва на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Крім того, у довідці-розрахунку, що була надана нотаріусу у підтвердження суми заборгованості, зазначено процентна ставка 15 % річних, в той же час кредитним договором (пункт 1.1) та договором іпотеки (пункт 1.4.21) передбачена процентна ставка в розмірі 13,0 % річних. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у справі № 755/17084/17 встановлено, що 11 жовтня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назву змінено на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №10-29/2534, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних. Отже, сума заборгованості не була безспірною, оскільки банк нарахував 15 % річних, в той же час, умовами кредитного договору було передбачено сплату позичальником 13 % річних. При цьому, представник позивача посилався на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 не отримувала від кредитора письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Отже, в порушення вимог закону ОСОБА_1 не була повідомлена не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань, відтак, заборгованість, на яку вчинено виконавчий напис, не є безспірною.

Процесуальні дії у цивільній справі

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва, керуючись при цьому загальними положеннями про визначення підсудності.

Ураховуючи положення статті 32 ЦПК України та той факт, що сторонами ухвала про направлення справи за підсудністю від 16 вересня 2021 року не оскаржувалась в апеляційному порядку, то суддею Голосіївського районного суду міста Києва дану справу було прийнято до провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати в загальному позовному провадженні, про що постановлено ухвалу від 13 січня 2021 року.

У судовому засіданні учасники справи не порушували питання про розгляд вказаної справи з порушенням правил виключної підсудності.

21 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

08 лютого 2021 року на електрону адресу суду надійшов відзив АТ «Альфа-Банк», яким представник банку заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав.

Позивач акцентує увагу на тому, що сплив саме строк позовної давності. При цьому, позивач підміняє поняття строк звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса поняттям строк позовної давності. Вбачається, що станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису зобов`язання за кредитним договором не були належним чином виконані, а отже не припинені, відповідач наділений правом вимагати від позивача виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. У зв`язку з цим вбачається, що банк мав право звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса, та банк звернулось до нотаріуса в межах строків звернення до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Судом установлено, що 11 жовтня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 10-29/2534, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, зі сплатою процентів 13% річних та протягом погашення суми основної заборгованості до 25 числа кожного місяця із кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 10 жовтня 2016 року.

Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватися щомісячними платежами у розмірі 250,00 доларів США (ануїтетними платежами) до 25 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 жовтня 2016 року.

У пункті 2.6.2. вказаного договору передбачено, що у разі якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентів, він зобов`язаним протягом строку, зазначеного у пунті 2.6.1 цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду внесення змін до цього договору та повернути її кредитору.

Надалі, 11 жовтня 2006 року в забезпечення виконання умов кредитного договору № 10-29/2534 від 11 жовтня 2006 року між сторонами був укладений іпотечний договір № 02-10/2829, який засвідчений в нотаріальному порядку. Відповідно до умов вказаного іпотечного договору, ОСОБА_1 , як іпотекодавець, передає в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателю, в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 10-29/2534 від 11 жовтня 2006 року нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

31 серпня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис за № 13371 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, нотаріус пропонує задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01 жовтня 2015 року по 24 липня 2018 року, а саме: прострочена заборгованість - 22 732,28 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 31 939,46 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 54 671,74 доларів США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав.

10 грудня 2018 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» () заборгованість за кредитом у сумі 22 732,28 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 28 046,05 доларів США, а всього - 50 778 (п`ятдесят тисяч сімсот сімдесят вісім) доларів 33 цента США та судовий збір у розмірі 20 433 (двадцять тисяч чотириста тридцять три) грн 16 коп.

Норми права, які застосовував суд, мотиви суду

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин).

Так, відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такий правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 липня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

За твердженням представника позивача, ОСОБА_1 не отримувала письмову вимогу про усунення порушень та добровільне виселення від 30 липня 2018 року № 795-06.

На спростування зазначеного представником відповідача надано до суду копію списку № 1724 згрупованих поштових відправлень із розрахунковим документом про сплату послуг поштового зв`язку, як доказ направлення вимоги боржнику.

Разом із тим, із наданого списку можливо встановити лише те, що ОСОБА_1 надсилалась якась кореспонденція, однак не можливо встановити за якою адресою, саме яке вкладення, а за номером відправлення, станом на день винесення рішення, відомості наявні в системі сервісу «Укрпошта» відсутні, як наслідок неможливо встановити з якою причини поштове відправлення не було вручено або навпаки вручено.

За таких обставин, підстави стверджувати факт отримання позивачем вимоги про усунення порушень договору у суду відсутні, однак ймовірно, що за наявності таких би відомостей у позивача, існувала практична можливість подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно включало б можливість вчинення виконавчого напису, що є в інтересах позивача.

Таким чином, відповідач не довів належними та допустимими доказами направлення ОСОБА_1 та отримання нею вимоги про усунення порушень договору, а відтак і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця.

Крім того, до заяви про вчинення виконавчого напису представник відповідача на підтвердження наявної заборгованості ОСОБА_1 перед банком надав копію документа, що підтверджує безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, з якої вбачається, що банком був проведений розрахунок за процентною ставкою 15 %, що суперечить умовам кредитного договору № 10-29/2534, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 11 жовтня 2006 року, де встановлена ставка процентів за користування кредитом у розмірі 13 %. Будь-яких доказів того, що сторони узгодили процентну ставку у розмірі 15 % річних у порядку, передбаченому пунктом 2.6.2. кредитного договору, суду не надано.

Разом із тиим, звертаючи стягнення на іпотечну квартиру для задоволення вимог стягувача за період з період з 01 жовтня 2015 року по 24 липня 2018 року, заборгованість за яким включає і прострочену заборгованість за нарахованими відсотками, приватний нотаріус не врахував висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі№ 444/9519/12, відповідно до яких після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Установлено, що строк кредитування за договором № 10-29/2534 від 11 жовтня 2006 року закінчився 10 жовтня 2016 року. Тобто, після цієї дати банк не вправі був нараховувати відсотки за користування кредитом. Однак, приватний нотірас у розмір заборгованості, на погашення якої звернув стягнення на іпотечну квартиру, включив і проценти за період, який виходить за межі строку кредитування, що суперечить вимогам закону.

За вснавлених судом обставин, наданий нотаріусу розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, що вочевидь свідчить про наявний спір щодо розміру заборгованості, що визначений у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса від 31 серпня 2018 року № 13371.

З урахуванням наведеного, наявні підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису нотірасуа таким, ще не підлягає виконанню .

Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з вищевикладеної норми, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 840,80 грн, платіжне доручення про сплату позивачем зазначених коштів міститься в матеріалах справи.

Керуючись статтями 15, 16, 18 ЦК України, статтями 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22 лютого 2012 року, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 31 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 13371, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач - акціонерне товариство «Альфа-Банк», , адреса місцезнаходження: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2021 року.

Суддя І. А. Кирильчук