Справа № 758/5997/19 Головуючий в суді І інстанції Захарчук С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

28 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 14 червня 2013 року був укладений договір № б/н, за яким ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 27 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказує, що банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит, однак відповідач своїх обов`язків з вчасного повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 26 березня 2019 року становить 73 957,58 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37 634,16 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 12 490,10 грн., заборгованість за пенею- 19 132,01 грн., та пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 703,33 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 3 497,98 грн. (процентна складова).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, оскільки надані банком первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором є належними та допустимими доказами заборгованості відповідача, до того ж, заперечення відповідача що спірні операції виконав не відповідач, а треті особи є необґрунтованими, у зв`язку з відсутністю доказів причетності третіх осіб до списання коштів.

Відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, з чого виходив банк, нараховуючи заборгованість.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2013року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву у АТ КБ «ПриватБанк» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12).

Також позивач надав суду витяги із тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, визначені цим розділом Умов та Правил, та розділом Умов та Правил про надання відповідної послуги, до якого Клієнт приєднався шляхом підписання Заяви про приєднання. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 26 березня 2019 року становить 73 957,58 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37 634,16 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 12 490,10 грн., заборгованість за пенею - 19 132,01 грн., та пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 703,33 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 3 497,98 грн. (процентна складова).

На підтвердження своїх вимог, позивачем надано виписку по кредитному рахунку ОСОБА_1 з якої вбачається факт користування відповідачем кредитними коштами.

Разом з тим, з наданих позивачем фотокопій витягу з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що вони не містять підпису відповідача.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 61-33662св18.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відповідач стверджує, що 16 травня 2018 року о 22:19 год. операцію «перевод на свою карту НОМЕР_1 через ІVR-меню» було вчинено невстановленими особами шляхом шахрайства внаслідок підміни Сім-карти з абонентським номером відповідача, внаслідок чого незаконно, без її згоди , отримали доступ до облікового запису в системі інтернет-банкінгу «Приват24».

18 травня 2018 року вона звернулася з офіційним зверненням до ПАТ «КБ «ПриватБанк», у відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило у призупиненні нарахування відсотків за кредитом у зв`язку з недоведеністю списання коштів без її відома (а.с. 171-172, т.1).

23 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Ржищівського ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що за заявою ОСОБА_1 внесені відомості за №0000051 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, відповідача визнано потерпілою та розпочато досудове розслідування (а.с.174, т.1).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданих позивачем виписок по картковому рахунку відповідача вбачається, що в період з 16 травня 2018 року до 22 травня 2018 року відповідачем здійснювалися операції по списанню кредитних коштів та поповнення карткового рахунку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів того, що вказані операції здійснені без відома відповідача до суду не надано, а відтак висновок місцевого суду про те, що банком не надано доказів того, з чого виходив АТ КБ «Приватбанк» нараховуючи заборгованість спростовується наявними матеріалами справи, а саме випискою по картковому рахунку відповідачки.

З наданого позивачем клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 67 637,02 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 50 122,42 грн., 17 514,60 грн. заборгованості за відсотками, не вбачається, з чого виходив банк, нараховуючи таку заборгованість, оскільки з виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що після 22 травня 2018 року здійснювалося лише автоматичне списання заборгованості, тобто, відбувалося без волевиявлення та участі відповідачки, а відтак належних доказів збільшення заборгованості по тілу кредиту з 37 634,16 грн. до 50 122,42 грн. позивачем не надано.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідач користувалася кредитними коштами, проте своїх обов`язків щодо їх повернення належним чином не виконала, і заборгованість перед банком залишається непогашеною, при цьому відповідачка розмір заборгованості наданий позивачем не спростувала то, на думку колегії, позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37 634,16 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підтвердженні належними і допустимими доказами.

Разом з тим, позаяк Умови і правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідача, то між сторонами і не було досягнуто згоди щодо відсотків за користування кредитом, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цих вимог банку.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Поряд з цим, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони належним чином досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів та пені, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки законом передбачено порядок укладення кредитного договору та узгодження його істотних умов, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом, разом з тим матеріали справи не містять належних доказів узгодження між сторонами цих умов, і особи несуть ризик щодо вчинення чи невчинення дій під час вчинення правочинів, при цьому права та інтереси споживача посилено охороняються державою, позаяк пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених Законом, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, тому ці доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду у іншій частині.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині відмови про стягнення заборгованості за тілом кредиту з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог, а у іншій частині оскаржуване рішення необхідно залишити без змін

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 рокуу частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІІПН - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 37 634 (тридцять сім тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 16 коп.

У іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: