Справа № 464/1274/21
пр.№ 2-о/464/35/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2021 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Цуняк А.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису з визначенням заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , заборонивши строком на шість місяців наближатись на 50 метрів до місця її проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування, заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись із нею, а також заборонити вести листування, телефонні переговори із заявником або контактувати через інші засоби особисто та через третіх осіб. Заяву мотивувала тим, що шлюб, укладений 09.06.2000 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 24.09.2019 у зв`язку з неможливістю спільного проживання та ведення побуту, вчинення відносно неї чоловіком домашнього насильства, що полягало у постійних погрозах, застосуванні фізичної сили, вимаганні грошей, погрозах дочці. Вказала, що неодноразово зверталась до поліції з заявами про вчинення щодо неї ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, однак на кожне її звернення надходили відповіді про відсутність складу правопорушення. 03.02.2021 в черговий раз звернулась до відділу поліції про вчинення відносно неї ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ст. 126-1 КК України, оскільки останній тривалий час погрожує їй та дочці фізичною розправою та востаннє таке мало місце 03.02.2021, вимагає грошей, поділу майна. Вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства підтверджується записами телефонних розмов. Через постійне домашнє насильство у дочки виникли проблеми з психічним здоров`ям. Заявник ОСОБА_1 та дочка відчувають страх через постійні погрози з боку ОСОБА_3 , телефонні дзвінки останнього з невідомих номерів, вимагання грошей та майна, у зв`язку з чим вимушені постійно переховуватись та змінювати місце проживання.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 заяву підтримали з підстав, що у такій викладені. ОСОБА_1 додатково пояснила, що погрози мали місце до 2020 року, а протягом 2020 року погроз від ОСОБА_3 не надходило. Однак, з початку 2021 року останній вже кілька разів висловлював погрози у телефонних розмовах, намагався розшукати її та дочки місце проживання та йому це вдалось. 03.02.2021 останній прийшов до їх будинку та телефонував у домофон, однак дочка дверей не відчинила. Крім цього, зазначила, що неодноразово блокувала номер телефону ОСОБА_3 у своєму телефоні, однак останній телефонує щоразу з інших номерів. Крім цього, зазначила, що ОСОБА_3 розсилає у соцмережах її фотографії, створив від її імені сторінку на сайті знайомств. Вказала, що жодних майнових претензій до ОСОБА_3 не має, однак він намагається змусити її та дочку вчинити на його користь певні дії щодо майна. Просили суд заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив з підстав, викладених у письмовій заяві. Зокрема зазначив, що протягом усього часу перебування у шлюбі у подружжя були нормальні відносини. Згодом дружина виявила бажання поїхати до сестри, щоб доглядати її дітей. За час відсутності останньої здійснював догляд та утримання їх дочки, яка закінчила школу та переїхала проживати до м. Львова За особисті кошти придбав дві квартири, які однак оформлені на дочку, з чим не погоджується. Поведінка дружини у 2019 році дуже змінилась, зауважив, що у неї зникло почуття любові, почала його уникати, випадково побачив її переписку з іншим чоловіком. Згодом дружина покинула їх спільне місце проживання, а його намагання налагодити відносини та вирішити питання щодо поділу спільного майна не мали результатів. ОСОБА_1 категорично відмовляється із ним зустрітись, блокує його номер телефону. Вказав, що ніколи не ображав ОСОБА_1 , не застосовував фізичну силу. З приводу долученого до матеріалів справи запису телефонної розмови вказав, що того дня ОСОБА_1 сама зателефонувала та почала його провокувати, при цьому він не здійснював жодного тиску на неї, не вчиняв жодного насильства, деякі слова на адресу колишньої дружини сказав через те, що вона зруйнувала сім`ю, налаштувала дитину проти нього. Під час розмови намагався запропонувати вирішення питання щодо поділу спільного майна з допомогою нотаріуса. Однак, ОСОБА_1 у домовлені час та місце не з`явилась, по телефону не говорила, де зараз знаходиться, а коли приїхав до її квартири, то побачив, що остання стоїть біля вікна і розмовляє з ним по телефону. Через декілька хвилин приїхали працівники поліції, від яких дізнався, що колишня дружина повідомила про те, що він їй погрожує. За результатами розгляду поліцією заяв ОСОБА_1 відносно його дій факти домашнього насильства не підтвердилися. Ніколи їй не погрожував вбивством. ОСОБА_1 за допомогою інших осіб йому погрожує та за таким фактом звернувся у поліцію. Зазначив, що конфлікт з колишньою дружиною має виключно майновий характер. Також пояснив, що з дочкою не спілкується, оскільки колишня дружина цьому перешкоджає. З приводу заяви ОСОБА_1 від 03.02.2021 мав розмову з працівником поліції. Щодо поділу спільного майна до суду не звертався, оскільки має намір вирішити це питання разом з колишньою дружиною. Просив суд у задоволенні заяви відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Встановлено, що шлюб, укладений 09.06.2000 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 24.09.2019. У сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існують неприязні відносини, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції щодо дій колишнього чоловіка, у зв`язку з чим з останнім проводились профілактичні бесіди. ОСОБА_3 в свою чергу, стверджує, що непорозуміння між ними пов`язані виключно з питаннями поділу спільного майна, набутого за час шлюбу. Також встановлено, що дочка ОСОБА_3 проживає з матір`ю та з батьком не спілкується.

Так, 03.02.2021 ОСОБА_1 в черговий раз звернулася до відділу поліції з заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ст. 126-1 КК України, у якій зазначила про переслідування ОСОБА_3 її та дочки, вчинення психологічного тиску, висловлювання погроз фізичної розправи. На підставі ухвали слідчого судді за вказаною заявою внесено відомості до ЄРДР та відповідно розпочато досудове розслідування.

В ході судового розгляду відтворено запис телефонних розмов між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , справжність яких вказані особи не заперечили. Такі розмови містять висловлювання ОСОБА_3 з погрозами колишній дружині, які лунають неодноразово, є конкретними та могли сприйматись реально, зважаючи на характер взаємовідносин між ними.

Щодо покликання ОСОБА_3 про погрози йому з боку невідомих осіб на прохання колишньої дружини, звернення з цього приводу до поліції, то такі за певних умов та обставин можуть бути предметом розгляду у справах за його, ОСОБА_3 , відповідними заявами (позовами). При цьому, останній зазначив, що має лише намір вирішити з колишньою дружиною майнові питання, однак не розглядає можливості вирішення таких у судовому порядку. Проте, лише під час вирішення спорів судом кожна дія чітко врегульована процесуальним законодавством, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, заявник ОСОБА_1 може вважатись особою, яка постраждала від домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме зазнала домашнього насильства у формі психологічного насильства, існує вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, та таким чином наявні достатні підстави для застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначених вищевказаним законом.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи усі вищенаведені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що з метою запобігання та протидії психологічному насильству та запобігання можливому фізичному насильству, необхідно видати обмежувальний припис з визначенням заходів тимчасового обмеження прав, передбачених пунктами 4, 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому, вимогу ОСОБА_3 про заборону ОСОБА_3 наближатися на визначену відстань до певних місць відвідування постраждалою особою необхідно задовольнити частково, оскільки крім місця проживання, інші місця відвідування для суду є невідомими та конкретно ОСОБА_1 не вказані.

Обмежувальний припис необхідно видати на шість місяців, що за встановлених судом обставин є виправданим.

На переконання суду, визначення вказаних заходів сприятиме як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 , з метою уникнення можливих тяжких наслідків та може спрямувати вирішення спірних питань у правову площину.

Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись статтями 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», статтями 2, 81, 141, 263 265, 350-1 350-8, 430 ЦПКУкраїни, суд,

ухвалив:

Заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким визначити строком на шість місяців заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), а саме:

-заборонити наближатися на відстань п`ятдесят метрів до місця проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 );

-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Копію рішення направити до Відділу поліції № 2 Львівського РУП ГУ НП у Львівській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.