Головуючий суду 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 415/792/21
Провадження № 22-ц/810/976/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Назарової М.В., Кострицького В.В.,

за участю секретаря: Кузьменко А.О.

учасники справи:

позивач- Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2021 року, ухваленого судом у складі судді Калмикової Ю.О.,

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що 25 листопада 2005 року, з метою отримання банківських послуг, був укладений договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком - договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У подальшому, кредитний ліміт неодноразово змінювався та збільшився до 8000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняті я будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язанні за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором, але не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

Таким чином, у порушення п. 6.5 Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту,

Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 23.11.2020 року має заборгованість 23245,29 грн., з яких: 7119,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7119,34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 16125,95 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ Приватбанк звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, здійснювала розрахунки через термінали тощо, однак використані кредитні кошти не повернула.

Скаржник посилається на те, що банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, тому між банком та відповідачем укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, а отже є всі законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості. проте суд безпідставно звільнив відповідача від зобов`язання по сплаті відсотків як плати за користування кредитними коштами. Не погодившись з розрахунком заборгованості позивача, суд першої інстанції повинен був зазначити правові аргументи на його спростування і навести свій розрахунок, проте суд ухилився від своїх обов`язків, а саме, від здійснення правосуддя. Скаржник зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у стягненні кредитної заборгованості у зв`язку з пропуском строку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначила, що повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції, яке є законним. Вважає необґрунтованим нарахування відповідачем штрафних санкцій, оскільки ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено заборону на такі нарахування. Позивач не підтвердив виникнення у відповідача кредитного зобов`язання, не надано доказів на його підтвердження. Посилається на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а тому вимоги позивача не мають актуальності та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності. Просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23245,29 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100 = 227 000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що анкета- заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.11.2005 року, відповідач не здійснював платежі за договором починаючи з 22 грудня 2006 року відповідно до колонки 17 «Сума погашення за наданим кредитом». Відповідно до виписки за договором № б/н від 25 листопада 2005 року, останній платіж відповідач здійснила 27 березня 2014 року, на суму 300,00 грн. Поповнення рахунку відбувалось також автоматично, 20 листопада 2015 року на суму 100,00 грн. На час дії картки остання така операція проведена 16 жовтня 2015 року на суму 100,00 грн. 05 жовтня 2020 року проведено операцію «відміна штрафів за минулі періоди згідно з рішенням банку поповнення карткового рахунку» на суму 595298,54 грн. Останній день повернення кредиту в повному обсязі сплив у останній день місяця дії картки, а це 31 жовтня 2015 року. Таким чином, перебіг позовної давності за вказаним кредитним договором починається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу ОСОБА_1 по кредиту, тобто з 27 березня 2014 року.

АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 04.02.2021 року. Отже, визначений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору від 25.11.2005 року, закінчився.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 25 листопада 2005 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно з договором № б/н від 25 листопада 2005 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 1500, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який збільшився до 8000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів в році. Тобто, сторони погодили щомісячне погашення кредиту.

25 листопада 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк», яке змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем у встановленій законом письмовій формі укладено договір б/н, відповідно до умов якого сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок та строк повернення коштів. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

Тому, безпідставним є посилання суду першої інстанції на недоведеність тверджень позивача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитом.

На підставі вищевказаної заяви, відповідачу відкрито картковий рахунок та видавалася кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , остання з яких зі строком дії 10/15, про що свідчить довідка акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (а.с.18).

Строк дії останньої картки зазначено - 10/15. Дані обставини відповідачем не оспорювалися.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання картки неодноразово здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, здійснювала покупки, так й частково погашала заборгованість по кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

дним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В статті 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

а загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.

Умовами укладеного між сторонами договору № б/н від 25 листопада 2005 року передбачено, що позичальник сплачує проценти щомісячно.

Отже, сторони погодили щомісячне виконання зобов`язання за кредитним договором.

Оскільки умовами договору № б/н від 25 листопада 2005 року встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем в письмовій формі заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності .

Із матеріалів справи вбачається, що із цим позовом про стягнення відповідача за договором позивач звернувся до суду 25 січня 2021 року, про що свідчить штемпель на поштовому конверті.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач після 27 березня 2014 року кредитним лімітом не користувалася.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що з позивач з вимогами про стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7119, 34грн звернувся поза межами позовної давності, заборгованість за основною сумою боргу у не підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В цій частині висновки суду відповідають вимогам закону.

Із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована станом на 23.11.2020 року.

Строк дії картки № НОМЕР_2 - 10/15.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте, зі спливом строку кредитування, як зазначалося вище строк дії картки до 31 жовтня 2015 року включно, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 листопада 2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом за період після 01 листопада 2015 року по 23 листопада 2020 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Суд першої інстанції не врахував, що зі спливом строку кредитування припиняється право нараховувати проценти, тому висновок суду про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення процентів не відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України в частині вимог про стягнення процентів слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга задоволена частково, судовий збір не підлягає перерозподілу між сторонами, оскільки у задоволенні позовних вимог скаржнику відмовлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення процентів змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова