Справа № 545/864/20
Провадження № 2/545/172/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі конференцзв`язку з Дзержинським районним судом м. Харкова, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів банківських послуг, стягнення безпідставно списаних коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів банківських послуг, стягнення безпідставно списаних коштів посилаючись на те, що 20.04.2018 року близько 15 год. 00 хв. з карткового рахунку позивача, який був відкритий у АТ «Укрсоцбанк» (номер платіжної картки НОМЕР_1 ) були зняті грошові кошти в сумі 24 245 грн. 00 коп. Вказані грошові кошти були списані з карткового рахунку без її відома та дозволу.

З метою встановлення підстав зняття грошових коштів та повідомлення про можливе вчинення шахрайських дій з боку невстановлених осіб позивач цього ж дня повідомила як працівників банку, так і органи поліції.

Так, по даному факту, 21.04.2018 року відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001235.

Окрім цього, 23.04.2018 року позивач особисто звернулася до найближчого відділення АТ «Укрсоцбанк», де їй повідомили, що зняті з платіжної картки грошові кошти були перераховані на платіжну картку № НОМЕР_2 , яка видана в Публічному акціонерному товаристві «УКРГАЗБАНК» , юридична адреса: Україна, м Київ, Солом`янський район, вул. Єреванська, 1.

Вважає, що протиправними діями АТ «Укрсоцбанк» в частині списання з її рахунку грошових коштів, яке відбулося без її волевиявлення, та їх подальшого переказу на картковий рахунок третіх осіб мені було заподіяно шкоду у розмірі 24 245 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Також вказує, що нею були дотримані усі вимоги по збереженню конфіденційної інформації, платіжна картка, з якої було здійснено списання належних їй грошових коштів, не втрачалася, фізично знаходилася у позивача на протязі всього часу. Відразу після виявлення факту несанкціонованого списання грошових коштів з карткового рахунку в той же день було повідомлено співробітників банку про спірну транзакцію, а тому з цього часу, згідно положень Постанови Правління НБУ №705 від 05.11.2014 року, саме відповідач несе ризики збитків від вказаної вище платіжної операції.

Вина позивача у здійсненні спірної транзакції у вигляді грошового переказу на платіжну картку № НОМЕР_2 , яка видана в Публічному акціонерному товаристві «УКРГАЗБАНК» , юридична адреса: Україна, м Київ, Солом`янський район, вул. Єреванська, 1, відсутня.

Крім того, позивач просить стягнути проценти за користування відповідачем безпідставно списаними з її карткового рахунку грошовими коштами за період з 21 квітня 2018 року по 21 квітня 2020 року (в межах заявлених позовних вимог) у наступному розмірі:

за період з 20 квітня 2018 року - 12 липня 2018 року - 925,96 грн., з розрахунку 24245 грн. х 17 % х 82 дні / 365 днів;

за період з 13 липня 2018 року - 06 вересня 2018 року - 650,96 грн., з розрахунку 24245 грн. х 17,5 % х 56 дні / 365 днів;

за період з 07 вересня 2018 року - 25 квітня 2019 року - 2773,90 грн., з розрахунку 24245 грн. х 18 % х 232 днів / 365 днів;

за період з 26 квітня 2019 року - 18 липня 2019 року - 976,44 грн., з розрахунку 24245 грн. х 17,5 % х 84 днів / 365 днів;

за період з 19 липня 2019 року - 05 вересня 2019 року - 553,31 грн., з розрахунку 24245 грн. х 17 % х 49 днів / 365 днів;

за період з 06 вересня 2019 року - 24 жовтня 2019 року - 537,04 грн., з розрахунку 24245 грн. х 16,5 % х 49 дні / 365 днів;

за період з 25 жовтня 2019 року - 12 грудня 2019 року - 504,49 грн., з розрахунку 24245 грн. х 15,5 % х 49 днів / 365 днів,

за період з 13 грудня 2019 року - 30 січня 2020 року - 439,40 грн., з розрахунку 24245 грн. х 13,5 % х 49 днів / 365 днів,

за період з 31 січня 2020 року - 12 березня 2020 року - 306,88 грн., з розрахунку 24245 грн. х 11 % х 42 дні / 365 днів,

за період з 13 березня 2020 року - 21 квітня 2020 року - 265,70 грн., з розрахунку 24245 грн. х 10 % х 40 днів / 365 днів.

А всього - 7 934,14 грн., де 24 245 грн. - сума безпідставно списаних грошових коштів, 82, 56, 232, 84, 49, 42, 40 - кількість днів у розрахунковому періоді, 17 %, 17,5 %, 18 %, 17,5%, 17 %, 16,5 %, 15,5%, 13,5%, 11%, 10% - облікова ставка НБУ.

Отже, загальна сума грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на мою користь у зв`язку із здійсненням несанкціонованого списання грошових коштів становить 33 179 грн. 14 коп., з яких: 24 245 грн. 00 коп. сума безпідставно списаних грошових коштів, 7 934 грн. 14 коп. проценти за безпідставне користування відповідачем належними позивачу грошовими коштами.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позові та відповіді на відзив. Так у відповіді на відзив позивач вказав на те, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія якого була додана до позовної заяви) діяльність Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100 з 03.12.2019 року припинена, про що міститься відповідний запис.

З даного витягу вбачається, що правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» станом на сьогодні є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вулиця Велика Васильківська, будинок 100.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини належним відповідачем за даним позовом є саме Акціонерне товариство «Альфа-Банк» як єдиний правонаступник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» діяльність якого станом на сьогодні припинене, а тому апріорі не може бути стороною у даній справі.

Вказує, що нею були дотримані усі вимоги по збереженню конфіденційної інформації, платіжна картка, з якої було здійснено списання належних їй грошових коштів, не втрачалася, фізично знаходилася у неї на протязі всього часу. До того ж, позивачка відразу після виявлення факту несанкціонованого списання грошових коштів з карткового рахунку в той же день повідомила співробітників Банку про спірну транзакцію, а тому з цього часу, згідно положень Постанови Правління НБУ №705 від 05.1 1.2014 року (надалі - Постанова №705), саме Відповідач несе ризики збитків від вказаної вище платіжної операції.

Пунктом 6 розділу VI Постанови №705 встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінансова установа повинна нести відповідальність.

Окремо також хочу звернути увагу суду на те що, пунктом 9 розділу VI Постанови №705 встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Положенням ст.1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки га відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, положення ЦК України передбачає прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15: «...не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника».

Крім того, згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам статей 76, 81 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Так у відзиві на позовну заяву представник АТ «Альфа-Банк» прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що AT «Укрсоцбанк» припинився шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за процедурою, передбаченою Законом України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» від 23.03.2017 року, абз. 2 та 3 п.п. г) п. 11 та п. 12 ч. 4 статті 1 якого визначає, що «Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків Банку, що приєднується, виникає у Банку-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонаступника.

Банк-правонаступник у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

АТ «Альфа-Банк» в порядку правонаступництва за передавальним актом, затвердженим Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року та Рішенням №5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року набув всі, існуючі станом на 11.10.2019 року, майно, майнові права та обов`язки AT «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року.

Але картковий рахунок позивача, з якого неправомірно, на думку останнього, списані кошти, було відкрито у АТ «Укрсоцбанк» 16.12.2002 року та закрито 12.04.2019 року. Тобто до моменту приєднання до АТ «Альфа-Банк», АТ «Укрсоцбанк» припинив правовідносини з позивачем щодо обслуговування спірного рахунку, отже у АТ «Альфа-Банк» не могло виникнути жодних обов`язків по відношенню до позивача, а тому він не може бути правонаступником Укрсоцбанк, а отже є неналежним відповідачем у цій справі.

Відповідно до п.1, 2 та 6 розділу VI Постанови Правління НБУ від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» в редакції, що діяла на момент здійснення списання коштів з рахунку Позивача «Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб. ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.»

Позивач зазначає в позовній заяві, що нею було дотримано всіх вимог про збереження конфіденційної інформації стосовно її платіжного засобу, платіжної картки, з якої було здійснено несанкціоноване списання коштів, але це не відповідає дійсності та спростовується наступним.

Як зазначає в позовній заяві сама позивачка, за її заявою було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001235.

В рамках зазначеного кримінального провадження слідчим було здійснено дії щодо арешту незаконно списаних коштів, що були перераховані з рахунку Позивача у АТ «Укрсоцбанк» на рахунок у АТ «Укргазбанк», для чого неодноразово звертався до Октябрського районного суду м. Полтави.

Так ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/3618/18 від 17.05.2018 року (слідчий судця Материнко М.О.) та 31.05.2018 року (слідчий судця Шевська О.І.) та 11.09.2018 року (слідчий суддя Тімошенко Н.В.) задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на кошти на рахунку у АТ «Укргазбанк» та ухвалою від 22.05.2018 року (слідчий суддя Материнко М.О.) задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей та документів.

При цьому, під час розгляду даних заяв судом встановлено наступне: «Під час допиту в якості потерпілої ОСОБА 2 повідомила, що 20.04.2018 року близько 13.47 год., вона перебувала за місцем своєї роботи за адресою АДРЕСА_1 , і в цей час їй на її мобільний телефон № НОМЕР 1 прийшло СМС повідомлення з номера мобільного телефону НОМЕР 2 про те, що її банківська картка буде заблокована, і терміново потрібно пройти авторизацію. Після того вона зателефонувала на вказаний номер мобільного телефону, дзвінок був відхилений і після цього їй зателефонували з номера мобільного телефону НОМЕР 3. особа, яка телефонувала назвалася працівником банку та попросила її назвати всі реквізити своєї банківської картки, що потерпіла і зробила. Після цього потерпілій на телефон прийшло СМС повідомлення, про те, що з її рахунку зняті грошові кошти в сумі 24 245,00 гривень. Про даний факт потерпіла повідомила поліцію, та працівників банку.»

Отже позивач, всупереч зазначеним вище нормам Постанови НБУ №705 сама повідомила невідомій особі по телефону всі реквізити своєї платіжної картки, а до банку звернулась лише після отримання СМС про списання коштів з її рахунку. За таких обставин банк не може нести відповідальності за недбалі дії самого власника платіжної карти.

Крім того, всупереч вимогам п.п. 4 та 5 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України приховала від суду факт самостійного розголошення невідомій особі відомостей щодо свого платіжного засобу, що, потягло за собою неповне встановлення судом під час вирішення справи всіх обставин справи та, відповідно до ч.4 цієї статті є підставою для застосування до Позивача заходів впливу.

За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювана шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

То ж з наведеного вбачається, що позивачем не лише не доведено наявності протиправної поведінки відповідача в заподіянні їй шкоди, але й приховано від суду факти, що спростовують вину останнього в такому заподіянні, що повністю виключає відповідальність банку.

За таких обставин позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, 20.04.2018 року, близько 15 год. 00 хв. з карткового рахунку позивача, який був відкритий у АТ «Укрсоцбанк» (номер платіжної картки НОМЕР_1 ) були зняті грошові кошти в сумі 24 245 грн. 00 коп. Вказані грошові кошти були списані з карткового рахунку без її відома та дозволу.

З метою встановлення підстав зняття грошових коштів та повідомлення про можливе вчинення шахрайських дій з боку невстановлених осіб позивач цього ж дня повідомила як працівників банку, так і органи поліції.

Так, по даному факту, 21.04.2018 року відомості про кримінальне правопорушення

передбачене ч. 1 ст. 190 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001235.

Окрім цього, 23.04.2018 року позивач особисто звернулася до найближчого відділення АТ «Укрсоцбанк», де їй повідомили, що зняті з платіжної картки грошові кошти були перераховані на платіжну картку № НОМЕР_2 , яка видана в Публічному акціонерному товаристві «УКРГАЗБАНК» , юридична адреса: Україна, м Київ, Солом`янський район, вул. Єреванська, 1.

Правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вулиця Велика Васильківська, будинок 100.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта.

Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність.

В судовому засіданні не доведено, що позивач вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків.

Положенням ст.1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30.04.2010 року банку разі здійснення не дозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Отже, положення Цивільного Кодексу передбачає прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4)використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Згідно пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Позивачем не надавалося жодних доручень на проведення списання коштів з її карткового рахунку, а тому жодних правових підстав для проведення вищевказаного списання коштів відповідач не мав.

В той же час, відповідно до п. п. 1, 2 розділу IV постанови Правління НБУ від 05.11.2014 року №705 (далі - Постанова № 705), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або Іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно пункту 5 розділу IV Постанови № 705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Пунктом 6 розділу IV Постанови №705 встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: «Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).»

Згідно п.9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку.

Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути незаконно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішеннях Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (ЄДРСРУ № 71807586), 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц (ЄДРСРУ № 72044195) та від 12.02. 2018 року у справі № 592/2386/16-ц (ЄДРСРУ № 72199299) досліджувалися питання щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку.

У вказаних рішеннях Верховний суд вказував на те, що задовольняючи позов споживача суд має враховувати положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15: «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника».

Крім того, згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам статей 76, 81 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, доводи позивача про те, що він не порушував умови договору про обслуговування карткового рахунку, негайно повідомив обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Щодо позовних вимог про стягнення з АТ «Альфа-Банк» процентів за користування банком грошовими коштами клієнта та сплату процентів в розмірі облікової ставки Національного банку України у сумі 7934,14 грн., то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки банк списаними коштами позивача не користувався, а тому в нього відсутній обов`язок по сплаті процентів в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Щодо посилань позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 751/631/17 то вони є безпідставними, оскільки обставини виникнення між сторонами правовідносин не є тотожними, під час розгляду судом справи № 751/631/17 встановлено, що з карткового рахунку позивача у банку без дозволу власника та держателя картки, безпідставно списано грошові кошти в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в цьому ж банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та за позовну вимогу майнового характеру, пропорційно сумі стягнутих грошових коштів, у розмірі 1535,93 грн.

В іншій частині судовий збір у розмірі 566 грн. 07коп. підлягає віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 14, 526, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 19, 28, 175, 177, 184, 187, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо безпідставного списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 протиправними.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вул. Велика Васильківська, 100), як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) безпідставно списані грошові кошти у розмірі 24 245 грн. 00 коп.

Відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, місце знаходження: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вул. Велика Васильківська, 100), як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) процентів за користування безпідставно списаними грошовими коштами у розмірі 7 934 грн. 14 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вул. Велика Васильківська, 100) на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2376 грн. 73 коп.

Судовий збір в частині незадоволених позовних вимог в розмірі 566 грн. 07 коп. підлягає віднесенню за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 26.02.2021 року.

Суддя А.Г. Потетій