Справа №522/2151/21
Провадження № 2/522/5426/21
УХВАЛА

04 березня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Абухін Р.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Тетяна Євгенівна про визнання правочинів фіктивними, визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Тетяна Євгенівна про визнання правочинів фіктивними, визнання договорів дарування недійсними, в якому просить:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати договір дарування від 06.03.2015 року на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 93 -недійсним, фіктивним.

3. Визнати договір дарування від 17.04.2015 року на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 244 -недійсним, фіктивним.

4. Визнати власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

Одночасно з пред`явленням позову, позивачка звернулась з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що належить на праві власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Мотивує вимоги тим, вона була власником зазначеної квартири, яку подарувала відповідачу. З причин перебування з 11.03.10 року по 10.07.2015 року ії сина на лікуванні в Одеській обласній психіатричній лікарні № 2 з діагнозом, згідно якого у нього на момент укладання оскаржуваного договору дарування від 09.04.2015 року спостерігалось психічний та поведінковий розлад внаслідок вживання психоактивних речовин: алкоголю та ефедрину, що призвело до параноїчного синдрому. Зазначає, що будучі юридично необізнаною та наляканою, вона підписала у нотаріуса фіктивні договори, лише з ціллю на деякий час приховати квартиру для уникнення стягнення боргів з боку друзів ії сина. Проте, відповідач тривалий час відмовляється здійснити переоформлення квартири.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до розяснень, які надані п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог ч.1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді арешту на майно, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність відчуження відповідачем належного йому майна задля уникнення виконання можливого рішення суду, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику, наприклад, оголошення чи рекламні відомості з інтернет-сайтів щодо вже наявних спроб відповідача відчужити належну йому квартиру.

Отже, позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки сама по собі подача позову не є підставами для накладення арешту на нерухоме майно, тому заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Тетяна Євгенівна про визнання правочинів фіктивними, визнання договорів дарування недійсними - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Р.Д. Абухін

04.03.2021