БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/236/21
Справа № 356/221/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2021 Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючий суддя Капшученко І. О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка є дружиною ОСОБА_4 , тривалий час перебували між собою у дружніх стосунках, так як позивач разом з ОСОБА_4 мали ділові відносини. В 2013-2014 роках відповідачі повідомили, що почали будівництво нової квартири для себе у АДРЕСА_1 , та уклали відповідний попередній договір купівлі квартири з компанією по управлінню активами, що мала майнові права на комплекс, що будується. Десь на початку 2018 року відповідачі повідомили позивача, що будівництво завершується і що вони починають робити всередині квартири ремонт. Починаючи з другої половини 2019 року відповідачі неодноразово просити у позивача гроші, які просили перерахувати на їх особисті рахунки в банку. При цьому відповідачі посилалась на відсутність працевлаштування, а також те, що їм потрібно робити ремонт в зазначеній вище квартирі, а тому просили позичити їм кошти, щоб вони могли придбати будівельні матеріали та обладнання для квартири. При цьому вони обіцяли, що, як тільки зустрінуться з позивачем, напишуть відповідну розписку. Позивач, сподіваючись на добропорядність відповідачів, здійснював перекази особистих грошових коштів на банківські (карткові) рахунки відповідачів. Загалом позивач перерахував ОСОБА_4 кошти на суму 282 110,56 грн., а ОСОБА_5 332 500 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про підписання договору позики, про що сторони домовлялись, або повернення перерахованих коштів, однак відповідачі давали лише обіцянки, а потім взагалі почали уникати спілкування. Окремо наголосив, що жодних письмових договорів між сторонами не укладалось через ухилення відповідачів від укладання договору позики, про який вони домовлялись. З огляду на викладене, перераховані позивачем кошти є такими, що набуті без достатньої правової підстави відповідно до ст. 1212 ЦК України. За таких обставин, позивач вважає свої права порушеними та просить суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь суму набутих ними без достатньої правової підстави грошових коштів в розмірі 282 110,56 грн. та 332 500 грн. відповідно, а також покласти на них судові витрати у справі у відповідних частках.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 10.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 30.11.2021 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Кидалов І. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, позов просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Числовська І. В., в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Пояснила, що відповідачі разом з позивачем ОСОБА_6 займались спільним бізнесом. Потім стосунки між сторонами почали погіршуватись. Кошти, які перераховував позивач на банківські рахунки відповідачів, фактично були заробітною платою від ведення цього бізнесу. Вказала, що відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Позивач ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_4 й ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.167-168,171-172,176-178,190-192,194,198-200,209-212).

Так, відповідно до п.п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності належним чином повідомлених позивача та відповідачів відповідно до ч. 1 ст. 223, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, прийшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що згідно наданих суду дублікатів квитанцій № P24A365581007A05912 від 05.02.2018, № P24A399194860A31265 від 06.04.2018, № P24A423556196A24707 від 22.05.2018, № P24A426615938A54809 від 29.05.2018, № P24A479605814A33487 від 13.09.2018, № P24A479605814A33487 від 13.09.2018, № P24A493785458A16824 від 10.10.2018, № P24A509165578A66006 від 09.11.2018, № P24A543025581A23560 від 14.01.2019, № від 27.02.2019, № P24A605563859A79571 від 11.05.2019, № від 27.07.2019, № P24A656801443A64057 від 24.08.2019, ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 005,03 грн., 20 100,50 грн., 7 000 грн., 10 000 грн., 30 000 грн., 40 000 грн., 90 000 грн., 4 000 грн., 1 005,03 грн., 70 000 грн., 4 000 грн., 5 000 грн.; всього на загальну суму 282 110,56 грн. (а.с.21-32).

Окрім того, 02.09.2019,12.09.2019, 16.09.2019, 24.10.2019, 08.11.2019, 21.11.2019, 13.12.2019, 17.01.2020, 23.01.2020, 13.02.2020 ОСОБА_3 також перерахував відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2 000 грн., 10 000 грн., 8 000 грн., 5 000 грн., 30 000 грн., 170 000 грн., 40 000 грн., 22 000 грн., 18 000 грн., 27 500 грн., на загальну суму 332 500 грн., що підтверджується наданими суду дублікатами квитанцій № № P24A660383262A74221від 02.09.2019, № P1A98957 від 12.09.2019, № P24A666984213A56638 від 16.09.2019, № від 24.10.2019, № P24A692412371A33550 від 08.11.2019, № P24A123429367С87837 від 21.11.2019, № P24A136342464С83927 від 13.12.2019, № P24A719594071A32327 від 17.01.2020, № P24A168592296С64398 від 23.01.2020, № P24A195634485С98082 від 13.02.2020 (а.с.33-42).

У відповідних графах квитанцій щодо призначення платежів «Переказ на картку ПриватБанку" ; «Переказ особистих коштів» (а.с.21-42).

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 18.01.2021, за період з 3 кварталу 2013 року по 3 квартал 2020 року інформація про доходи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від ОСОБА_3 як податкового агента не надходила (а.с.50-53).

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі, гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч. 1-2 ст.1047 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 638/11807/15-ц, від 12.09.2018 у справі № 154/948/16, від 05.12.2018 у справі № 367/6344/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 753/20633/15-ц, висновки яких суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.

Крім того, вказана позиція узгоджується з постановами Верховним Судом України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 24.09.2014 у справі № 6-122цс14, від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, позивач при зверненні до суду вказує на те, що позичив відповідачам спірні кошти на прохання останніх, про що вони зобов`язались написати відповідну розписку, і сторони домовились між собою про укладення договору позики.

Систематично перераховуючи кошти на рахунки відповідачів протягом тривалого часу, позивач свідомо, добровільно діяв саме на підставі та на виконання вказаної домовленості.

Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Немає підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, оскільки відповідачі не є особами, які безпідставно набули кошти.

Доказів, які б підтверджували посилання представника відповідача про ведення сторонами спільного бізнесу, які давали б підстави вважати спірні кошти спільними доходами чи заробітною платою, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність та недоведеність.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-81, 89, 223, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя І. О. Капшученко