П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/2952/20

Номер провадження 22-ц/824/10682/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Соколової В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Гайдай Олени Валеріївни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської місцевої прокуратури № 8 (Святошинський район), Державна Казначейська служба України, третя особа Прокуратура міста Києва, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року Гайдай Олена Валеріївна в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Київської місцевої прокуратури № 8 (Святошинський район), Державна Казначейська служба України про стягнення з Прокуратури Святошинського району міста Києва та Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 279 916 гривень, на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; стягнення з Прокуратури Святошинського району міста Києва та Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 225 000 гривень, на відшкодування витрат на правничу допомогу; перерахування коштів у вигляді списання у безспірному порядку вказаних сум на особистий рахунок ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 вересня 2014 року слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві Мушкіним П. Ю. повідомлено ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2014 року застосовано до ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю. Цього ж дня за місцем реєстрації позивача було проведено обшук.

24 вересня 2014 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України, а 29 жовтня 2014 року останньому, через представника, направлено повідомлення про завершення досудового слідства та відкриття матеріалів досудового слідства.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року, який ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано невинним у вчиненні вищевказаних злочинів.

Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями, прокурором прокуратури м. Києва Льовочкіним А. О. подано касаційну скаргу, яку ухвалою суду від 11 червня 2019 року повернуто особі, що її подала.

Позивач зазначає, що він перебував під слідством та судом 57 місяців та 8 днів, 2 місяці з яких знаходився під домашнім арештом з використанням електронних засобів контролю.

У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року (а.с. 89) залучено до участі у справі в якості третьої особи Прокуратуру міста Києва.

26 квітня 2021 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання про задоволення позовних вимог з урахуванням мінімальної заробітної плати встановленої на день ухвалення рішення (а.с. 104).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року (а.с. 111-118) позов ОСОБА_2 , задоволено частково, стягнуто з Державної Казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 124 153 грн. 88 коп.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 112 500 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 16 червня 2021 року Гайдай О. В. в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з прокуратури Святошинського району міста Києва та Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 355 600 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду; стягнути з прокуратури Святошинського району міста Києва та Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 250 000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржник був обвинувачений у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України. Таким чином, скаржнику загрожувало покарання строком до 10 років позбавлення волі. Всього скаржник перебував під слідством та судом 57 місяців та 8 днів, 2 місяці з яких перебував під домашнім арештом з використанням електронних засобів контролю.

Скаржник зазначає, що у позовних вимогам останній просив компенсувати йому моральну шкоду з урахуванням мінімальної заробітної плати, проте суд першої інстанції вважав, що зазначена ним сума це «збагачення», проігнорувавши те, що він обвинувачувався у тяжкому злочині та йому загрожувало позбавлення волі до 10 років. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги заявлене представником позивача клопотання від 26 квітня 2021 року у якому зазначено, що за час розгляду даної справи розмір мінімальної заробітної плати зріс.

Скаржник зазначає, що у квітні 2020 року його представником через скриньку у приміщенні Святошинського районного суду подано клопотання з додатковими поясненнями та доказами. Проте у травні 2021 року, після ухвалення оскаржуваного рішення, представником позивача під час ознайомлення з матеріалами справи було виявлено відсутність вищевказаних документів, що є грубим порушенням прав позивача. Крім того, на думку скаржника, його було обмежено в можливості ознайомитися з матеріалами справи, оскільки позов подавався до суду в той період, коли суд існував за двома адресами.

Скаржник вважає, що зменшення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу, яку останній поніс з метою забезпечення свого права на захист у кримінальному та цивільному процесах, є безпідставним.

Скаржник зазначає, що ним були понесені витрати на правову допомогу під час кримінального провадження у сумі 225 000 грн. та 25 000 грн. пов`язані з правничою допомогою наданою по даній справі, що в загальній сумі складають 250 000 грн.

Враховуючи вищенаведене, скаржник вважає, що його апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні скаржник та його представник - адвокат Гайдай О. В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Відповідачі та третя особа до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про відправку судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси у зв`язку чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи скаржника та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції виходив із розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю його винуватості (а.с. 40-50).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва Гаврилець В. М. залишено без задоволення, вирок Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року, залишено без змін (а.с. 51-60).

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті й цього Закону випадках.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року (справа № 686/23731/15-ц) зазначила, що суди повинні враховувати, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантований мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнач позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Так, з ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2014 року вбачається, що 04 вересня 2014 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року, який ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано його.

Таким чином, період перебування ОСОБА_2 під слідством та судом становить 52 місяці та 25 днів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлено з 1 січня 2021 року мінімальну заробітну плату на рівні 6 000 грн.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди становить 317 000 грн. ((6 000 грн. х 52 місяці) + 5 000 грн. (6 000 грн./ 30 днів х 25)).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі, а відтак, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Враховуючи вищенаведене, а також наявність в матеріалах справи клопотання позивача яке надійшло на адресу Святошинського районного суду міста Києва 26 квітня 2021 року про задоволення позовних вимог з урахуванням мінімальної заробітної плати встановленої на день ухвалення рішення, яке було прийнято судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди у сумі 317 000 грн..

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позивачем були понесені витрати на правову допомогу у сумі 112 500 грн.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23 листопада 2017 року між АО «Роман Гайдай та партнери» та ОСОБА_2 укладено договір № 2311/17 про надання правової допомоги (а.с. 05-08) та додаток № 1 до зазначеного договору (а.с. 09). Із зазначеного договору вбачається, що клієнт доручає адвокатському об`єднанню представляти його інтереси у кримінальному провадженні № 0004933.

03 листопада 2015 року між АО «Гайдай, Кривов`яз та партнери» та ОСОБА_2 укладено договір № _0311/15 про надання правової допомоги (а.с. 10-14) та додаток № 1 до зазначеного договору (а.с. 15). Із зазначеного договору вбачається, що клієнт доручає адвокатському об`єднанню представляти його інтереси у всіх державних та інших підприємствах, установах, організаціях, у тому числі органах внутрішніх справ та ін..

На підтвердження витрат на правничу допомогу надану адвокатським об`єднанням у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, позивачем надано, зокрема, виписки банку (а.с. 16-23; 26-34), акти надання послуг (а.с. 24-25; 35; 37-38) та звіти про виконані роботи (надані послуги) (а.с. 36; 39).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

У відповідності до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат у кримінальному провадженні відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 року визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, із виписок банку (а.с. 16-23; 26-34) вбачається, що за надання правової допомоги позивачем були сплачені кошти у загальній сумі 112 500 грн., які відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягають відшкодуванню.

Наявні ж в матеріалах справи акти надання послуг (а.с. 24-25; 35; 37-38) та звіти про виконані роботи (надані послуги) (а.с. 36; 39), на яві посилається позивач, не містять відомостей щодо оплати останнім зазначених у них сум, а відтак, не є доказами, які б підтверджували понесені позивачем витрати.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у сумі 112 500 грн.

Посилання скаржника на те, що він перебував під слідством та судом 57 місяців та 8 днів, є помилковим, виходячи з наступного.

Частинами 1-2 ст. 532 КПК України встановлено, що вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2014 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року, який ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано його.

Таким чином, період за який має право на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, повинен обраховуватись з 04 вересня 2014 року по 28 січня 2019 року та становить 52 місяці та 25 днів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Гайдай Олени Валеріївни в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року в частині відшкодування майнової шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Київської місцевої прокуратури № 8 (Святошинський район), Державна Казначейська служба України, третя особа Прокуратура міста Києва, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти у сумі 317 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В іншій частині рішення суду, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Соколова

О. В. Шахова