Справа № 2-2858/2011
Провадження № 6/755/16/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Грицик М.А.

за участю

заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - Цирулевського Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2-2858/2011, виданого

04 червня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Старкпром», Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2021 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2-2858/2011, виданого Дніпровським районним судом міста Києва

04 червня 2014 року, таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ).

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 2-2858/11 задоволено позов ПАТ «Кредобанк», стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10 в розмірі 815 452,72 грн, виконання якого забезпечено договором іпотеки від 26 січня 2007 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та

ОСОБА_1 . На виконання вказаного рішення стягувачу виданий виконавчий лист. Заявник зазначає, що виконавчий лист № 2-2858/11 є таким, що не підлягає виконанню з підстав передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України та абзацу 6 статті 36 Закону України «Про іпотеку», оскільки 30 грудня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Старкпром» (далі - ТОВ «Старкпром»), що набуло право вимоги за договором іпотеки від 26 січня 2007 року, в порядку статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» звернуло у позасудовий спосіб стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному.

Представник ТОВ «Старкпром» Цирулевський Р.О. проти задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заперечував.

25 лютого 2021 року ОСОБА_2 подав заперечення на заяву ОСОБА_1 , в яких зазначив, що 17 вересня 2020 року Печерським районним судом міста Києва від 17 вересня 2020 року ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінресурс»), ТОВ «Старкпром», треті особи: ПАТ «Кредобанк», Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П., про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, договору про відступлення права за договором іпотеки, скасування державної реєстрації, яким позов задоволено. Даним рішенням фактично скасоване позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ПАТ «Кредобанк», будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду заяви, шляхом направлення на офіційну електронну адресу судової повістки, в судове засідання свого представника не направили, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріли справи, дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 813 632,72 грн, судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього загальною сумою

815 452 (вісімсот п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн 72 коп.

01 червня 2012 року представник ПАТ «Кредобанк» отримав копію рішення та виконавчий лист.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-2858/11 на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 813 632,72 грн, судові витрати - 1 820,00 грн, а всього 815 452,72 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2014 року поновлено ПАТ «Кредобанк» строк пред`явлення для виконання виконавчого документа, виданого на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за загальну суму

815 452,72 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року замінено стягувача ПАТ Кредобанк» його правонаступником ТОВ «Старкпром» по цивільній справі № 2-2858/2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 813 632,72 грн, судових витрат по сплаті державного мита в сумі 1 700,00 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього загальною сумою 815 452, 72 грн.

Відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 61-1592св17.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 48 цього Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомої цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору іпотеки, укладеного 26 січня 2007 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , предметом іпотеки є майнові права на земельну ділянку площею

0,0620 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), яка стане власністю іпотекодавця ОСОБА_1 після оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку. Майнові права іпотекодавця на набуття ним у власність предмета іпотеки підтверджуються договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між іпотекодавцем та попереднім власником земельної ділянки, посвідченим 26 січня 2007 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинною В.В. за реєстровим № 68 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 29 грудня 2016 року за ТОВ «Старкпром» зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0620 га, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 .

На підставі Договору відступлення права вимоги від 27 травня 2016 року за договором іпотеки Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинною В.В., укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Укрфінресурс», первісний кредитор ПАТ «Кредобанк» відступив новому кредитору належні банку права вимоги до боржника ОСОБА_1 , зокрема за Кредитним договором

від 26 січня 2007 року № 10, що підтверджено актом приймання-передачі документів від 27 травня

2016 року.

Того ж дня, між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Укрфінресурс» укладено договір відступлення права вимоги від 27 травня 2016 року за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинною В.В. 26 січня 2007 року в реєстрі за № 70, за яким первісний кредитор ПАТ «Кредобанк» відступив новому кредитору належні банку права вимоги до боржника ОСОБА_1 , зокрема за договором іпотеки від 27 січня 2007 року.

На підставі договору відступлення права вимоги від 27 травня 2016 року за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10, укладеного між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром», кредитор ТОВ «ФК «Укрфінресурс» відступив новому кредитору належні Товариству права вимоги до боржника ОСОБА_1 , зокрема, за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10, що підтверджено актом приймання-передачі документів від 27 травня 2016 року.

Для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, необхідним є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням. У даній справі встановлено, що будь - яких порушень прав та інтересів боржника не відбулося. Виконавчий документ видано у той період, коли заочне рішення набрало законної сили. Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили, не можна вважати, що сторони вирішили питання кредитної заборгованості у позасудовому порядку.

У разі вирішення сторонами спору у позасудовому порядку відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається заявник, дана обставина є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості. Проте на час вирішення судом спору про стягнення кредитної заборгованості у 2012 році будь-якого позасудового вирішення спору між сторонами не відбулося.

Таким чином, заявником не доведено, що заборгованість ним погашена в повному обсязі, а виконавче провадження закінчене на підставі рішення відповідного органу. Набуття права власності на предмет іпотеки не доводить повного виконання виконавчого документа та не є підставою для визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню. Положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» щодо недійсності будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання не застосовуються, набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем не доводить повного виконання виконавчого документа та не є підставою для ствердження про наявність інших причин визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню.

Зважаючи на викладене вище, існують усі правові підстави стверджувати, що у такий спосіб ОСОБА_1 не доведено відсутність обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10, а тому заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає. У матеріалах справи відсутність відомості про те, що виконавчий лист було видано помилково або обов`язок боржника ОСОБА_1 станом на дату розгляду заяви відсутній.

Керуючись статтями 251, 260, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2-2858/2011, виданого 04 червня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Старкпром», Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повний текст складено 02 березня 2021 року.

Суддя О.О. Хромова