УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 571/1467/19

провадження № 61-12924ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року

та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі

та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Рокитнівського районного суду Рівненської області з позовом до КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 06 серпня 2019 року № 50.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Рокитнівського районного суду Рівненської області з позовом до КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалами Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2019 року та від 18 грудня 2019 року цивільні справи об`єднано в одне провадження, об`єднаній цивільній справі присвоєно номер 571/1467/19, провадження № 2/571/422/2019.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що наказ № 50 від 06 серпня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 », яким оголошено

їй догану за порушення пункту 7.4.6 та пункту 7.4.10 Статуту, та наказ № 52

від 27 серпня 2019 року «Про застосування дисциплінарних стягнень

до заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 », яким

до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани,

за перевищення службових повноважень є незаконними, винесеними

з особистих мотивів виконуючої обов`язки генерального директора підприємства, та такими, що підлягають скасуванню.

Також, вказує, що 11 вересня 2019 року в. о. генерального директора

КНП «Рокитнівський РЦПМСД» було оголошено два накази про звільнення, яким було присвоєно один номер «55», накази були видані різними датами. Перший - наказ № 55 «Про звільнення заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України»

від 19 вересня 2019 року, з яким позивача ознайомлено о 17 год. 30 хв.

11 вересня 2019 року; другий - наказ № 55 «Про звільнення заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 за пунктом З частини першої статті 40 КЗпП України» від 11 вересня 2019 року, позивачу було вручено того ж дня о 17 год. 45 хв.

У Наказах № 55 від 11 вересня 2019 року та від 19 вересня 2019 року підставою для звільнення вказано - «невиконання та неналежне виконання

ОСОБА_1 доручень від 18 серпня та 04 вересня 2019 року», з якими вона не погоджується.

Також, зазначає, що у день звільнення з нею не проведено повного розрахунку,

а компенсацію за 79 днів відпустки не виплачено взагалі. Вважає,

що її звільнення проведено не повноважною особою, оскільки згідно пункту 2 розділу І «Загальні положення» посадової інструкції, заступник головного лікаря з економічних питань призначається та звільняється наказом головного лікаря. Її звільнено генеральним директором, посади якого не було у діючому штатному розписі.

Таким чином, з урахуванням уточнень, просила суд визнати незаконними

та скасувати наказ № 55 від 11 вересня 2019 року КНП «Рокитнівський РЦПМСД» «Про звільнення заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України»; визнати незаконними та скасувати наказ № 55 від 19 вересня 2019 року

КНП «Рокитнівський РЦПМСД» «Про звільнення заступника головного лікаря

з економічних питань ОСОБА_1 » за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України»; поновити її на посаді заступника головного лікаря з економічних питань КНП «Рокитнівський РЦПМСД»; стягнути з КНП «Рокитнівський РЦПМСД» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період

з 12 вересня 2019 року до 29 січня 2020 року у розмірі 113 578,27 грн

та компенсацію за невикористані щорічні відпустки у сумі 118 075,12 грн;визнати незаконним та скасувати наказ № 50 від 06 серпня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника головного лікаря

з економічних питань ОСОБА_1 », винесеного в. о. генерального директора КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 ; визнати незаконним та скасувати наказ № 52 від 27 серпня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 », винесеного

в. о. генерального директора комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня

2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та судових витрат скасовано і прийнято в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову. Стягнуто з КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 компенсацію за 79 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 12 травня 2010 року до 30 червня 2013 року у розмірі 62 011,84 грн, нарахованої без утримання податку й інших обов`язкових платежів та 2 141,60 грн витрат понесених на оплату правничої допомоги. У задоволенні решти позову відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку

до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову скасувати і ухвалити

в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Ухвалою Верховного суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. від 08 листопада 2021 року залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, та надано строк для усунення недоліків скарги до 08 грудня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме: для надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших поважних підстав пропуску строку та належними доказами, надання доказів

на підтвердження сплати судового збору або на підтвердження підстав звільнення від його сплати.

У встановлений суддею строк ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги,

а саме: заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, та заяву про звільнення від сплати судового збору.

Нормами статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вказану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень, і ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення цього строку, з посиланням на те, що нею неодноразово у період з 06 липня 2020 року до 13 жовтня 2021 року до Верховного Суду подавалася касаційна скарга

на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, яку ухвалами Верховного Суду від 15 липня 2020 року, від 31 серпня 2020 року, від 09 листопада 2020 року, від 10 грудня 2020 року, від 28 квітня 2021 року,

від 24 вересня 2021 року її касаційну скаргу було повернуто. У зв`язку

із вказаними обставинами та запровадженням на території України карантину,

з метою запобігання розповсюдженню корона вірусної хвороби, просить визнати зазначені підстави поважними та поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку про задоволення клопотання та поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Також, у касаційній скарзі міститься клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, з посиланням

на важкий майновий стан, а також на те, що предметом позову є захист трудових прав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж

до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи

за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину

з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину

з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє

в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати

на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на вищевикладене, враховуючи майновий стан заявника та те,

що предметом позову є захист трудових прав, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2015 року працювала

на посаді заступника головного лікаря з економічних питань

КЗ ОЗ «Рокитнівський районний центр ПМСД».

Згідно з пунктом 21 розділу 2 Посадової інструкції заступника головного лікаря

з економічних питань КЗ ОЗ «Рокитнівський районний центр ПМСД», з якою ознайомлена ОСОБА_1 до обов`язків останньої входить розроблення штатних розписів, кошторисів, довідки про зміни до кошторису, тарифікаційних списків та внесення змін до вищевказаних документів, а її п. 27 - виконання окремих службових доручень свого безпосереднього керівника.

Наказом № 55 від 11 вересня 2019 року «Про звільнення заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України», заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 звільнено з посади з 11 вересня 2019 року.

Розпорядженням голови Рокитнівської районної ради №02/03-40К від 12 липня 2019 року, з 15 липня 2019 року виконання обов`язків головного лікаря

КНП «Рокитнівський РЦПМСД» покладено на сімейного лікаря ЗПСМ амбулаторії с. Остки ОСОБА_2 .

Відповідно до розпорядження голови Рокитнівської районної ради №02/03-43К від 25 липня 2019 року, у зв`язку з перейменуванням посади головного лікаря КНП «Рокитнівський РЦПМСД» на генерального директора КНП «Рокитнівський РЦПМСД» з 25 липня 2019 року вважати ОСОБА_2 такою, що виконує обов`язки генерального директора.

17 липня 2019 року, в. о. головного лікаря ОСОБА_2 звернулася

до заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1

із письмовим дорученням про надання штатного розпису станом на 01 січня 2019 року із відомостями заміни до штатного розпису на 17 липня 2019 року

10 год. 00 хв.

На дорученні за вих. № 420 від 17 липня 2019 року міститься рукописний текст, зроблений ОСОБА_1 , в якому вона вказує, що вказане доручення

на її думку є незрозумілим, надуманим, недоречним та не професійним, оскільки вона не є юридичною особою, котра має право юридичного підпису. Наказ

по установі на розробку відомостей заміни до штатного розпису станом

на 17 липня 2019 року не видавався. Питання законності керування установою юридично не врегульовано. Штатний розпис установи є юридичний документ, котрий належить виключно керівнику установи, а не заступнику. Просить припинити тиск та упереджене ставлення стосовно неї, фахового працівника

з 27-річним стажем.

Відповідно до наказу № 50 від 06 серпня 2019 року «Про притягнення

до дисциплінарної відповідальності заступника головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1 », за невиконання доручення виконуючої обов`язки головного лікаря від 17 липня 2019 року оголошено догану заступнику головного лікаря з економічних питань ОСОБА_1

30 липня 2019 року ОСОБА_1 , перебуваючи на листку непрацездатності

до 31 липня 2019 року включно, звернулася із листом «Про надання роз`яснення» № 437 до голови Рокитнівської районної ради, який засвідчила своїм підписом, про надання роз`яснення, яким чином здійснювати табелювання робочого часу ОСОБА_2 з огляду на відсутність у штатному розписі посади генерального директора КНП «Рокитнівський РЦПМСД» та роз`яснення щодо перебування ОСОБА_2 на посаді лікаря ЗПСМ за постійним місцем роботи в ЛАЗПСМ с. Остки щодо виплати її заробітної плати як лікарю відповідної спеціальності.

У відповідь на вказаний лист Рокитнівська районна рада поінформувала,

що КНП «Рокитнівський РЦ ПМСД», що законодавством не встановлено повноважень районної ради для надання роз`яснень з питань застосування законодавства про працю.

Листом № 03/23-154 від 02 серпня 2019 року Рокитнівська районна рада звернулася до КНП «Рокитнівський РЦПМСД» з проханням надати не пізніше

12 год. 05 серпня 2019 року копію чинної редакції штатного розпису

КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради, на якому накладено резолюцію « ОСОБА_1

до виконання 02 серпня 2019 року.

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 за своїм підписом надала відповідь

із рекомендацією голові районної ради ознайомитися із новою редакцією Статуту КНП, вивчити пункт 1.4 Статуту. Також вказує, що за чинні неправомірні дії зі сторони Рокитнівської районної ради, вона, як заступник головного лікаря

з економічних питань, не уповноважена здійснювати контроль, видавати розпорядження стосовно здійснення управління персоналом та зберіганням юридичних документів. Останнім пунктом зазначеної відповіді просить надати копію діючого штатного розпису для подальшого керівництва в роботі, оскільки оригінали документів знаходяться у власника підприємства Рокитнівської районної ради та контролюючого органу Рокитнівської районної адміністрації.

Пунктами 1 та 3 розділу 3 Посадової інструкції позивачки передбачено право заступника головного лікаря з економічних питань представляти інтереси підприємства у взаємовідносинах із структурними підрозділами підприємства та іншими організаціями; в межах своєї компетенції підписувати та візувати документи.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Підставою для представництва юридичної особи є установчий документ або видана у законний спосіб довіреність.

Також судами встановлено, що 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 доручено штатний розпис КНП «Рокитнівський РЦПМСД» привести у відповідність до змін, які внесені до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я» та зобов`язано штатний розпис

КНП «Рокитнівський РЦПМСД», який на вимогу від 17 липня 2019 року так

і не був наданий, привести у відповідність зазначених змін і надати його для затвердження у строк до 20 серпня 2019 року.

У зв`язку із невиконанням доручення від 19 серпня 2019 року, в. о. генерального директора ОСОБА_2 дорученням від 04 вересня 2019 року за вх. № 383 зобов`язала ОСОБА_1 у строк до 06 вересня 2019 року розробити

та надати на затвердження штатний розпис КНП «Рокитнівський РЦПМСД»

на 2019 рік, яке також не було виконано.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір

до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо

до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень відповідно до статті 149 КЗпП передбачає обов`язок адміністрації зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок,

і попередню роботу працівника.

Відповідно до вимог частини першої статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40, пунктами 2 і З статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частиною першою статті 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення заступника керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення

та іншого відокремленого підрозділу).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати,

а також заохочувальних та компенсаційних виплат.

До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості

із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги)

у випадках, передбачених цим Законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки № 641

від 23 вересня 2019 року, виданої КНП «Рокитнівська ЦРЛ» ОСОБА_1

не використала основну відпустку за відпрацьований період з 12 травня

2010 року до 11 травня 2011 року у кількості 17 календарних днів,

за відпрацьований період 12 травня 2011 року - 11травня 2012 року в кількості 26 календарних днів; за відпрацьований період 12 травня 2012 року - 11 травня 2013 року в кількості 31 календарних днів; за відпрацьований період 12 травня 2013 року - 30 червня 2013 року в кількості 5 календарних днів.

Законом України від 29 травня 2001 року № 2481-111 ратифікована Конвенція Міжнародної організації праці № 132 1970 року про оплачувані відпустки. Згідно із статтею 12 Конвенції угоди про відмову від права на мінімальну щорічну оплачувану відпустку чи про невикористання такої відпустки з заміною

її компенсацією чи іншим способом визнаються недійсними чи забороняються. Це правило є обов`язковим для виконання на території України.

В абзаці 4 пункту 23 пленуму Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації

за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (стаття 182-1 КЗпП України), тільки

в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток

за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання незаконними наказів від 06 серпня 2019 року № 50

та від 27 серпня 2019 року № 52, оскільки ОСОБА_1 фактично відмовилася від виконання доручення в. о. головного лікаря ОСОБА_2, що свідчить на допущення нею дисциплінарного проступку, а посадова інструкція

ОСОБА_1 не є документом, який надає їй повноваження на підписання листів, звернень від імені юридичної особи.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову

в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу

від 11 вересня 2019 року «Про звільнення заступника головного лікаря

з економічних питань ОСОБА_1 , на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України», оскільки нею допущено порушення трудової дисципліни після винесення їй повторної протягом короткого часу догани, що свідчить про систематичність порушення трудової дисципліни.

З урахуванням вказаного, обґрунтованою є відмова в задоволенні позову

в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така вимога є похідною від вимог про скасування наказу про звільнення, а тому задоволенню також не підлягає.

Також, суд апеляційної інстанції дослідивши докази, керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , в частині стягнення компенсації за дні невикористаної основної відпустки, та обґрунтовано послався на пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року

№ 1078 і вказав, що оскільки компенсація за дні невикористаної відпустки обчислюється із середньої заробітної плати, то вона індексації не підлягає.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Ураховуючи наведене, судові рішення ухваленіз дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосування норм права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування

чи тлумачення.

Крім того, до касаційної скарги додано клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги

на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, оскільки суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, поверненню підлягає судовий збір, який сплачено ОСОБА_1 за подачу касаційної скарги в розмірі 3076,60 грн, відповідно до квитанції від 06 липня 2020 року № 98.

Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, статтями 7, 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, та звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року

та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Зобов`язати УК у Печерському районі м. Києва повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3 076,60 грн (три тисячі сімдесят шість грн. 60 коп.), відповідно до квитанції від 06 липня 2020 року № 98, що внесений на розрахунковий рахунок UA0026007,отримувач -

УК у Печерс. р-н/Печерськ.р-н, код банку отримувача - 899998, код отримувача - 38004897.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження

на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним

і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська