ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9745/21 Справа № 210/3122/21 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Співак Вікторії Анатоліївни на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021року, та апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року та на додаткове рішення від 20 вересня 2021 року ухвалених суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі, (відомості щодо дат складання повного тексту судових рішень відсутні),-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі- ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 15 квітня 1999 року по 28 жовтня 2020 року працював на посаді машиніста тепловоза, помічник машиніста тепловоза на вивезенні гірничої маси з кар`єру ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 24.10.2018 року о 01 год. 22 хв. при виконанні трудових обов`язків ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження внаслідок нещасного випадку. ОСОБА_1 було направлено до КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР, де йому був встановлений діагноз «Закритий перелом середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням. Забій, гемартроз лівого колінного суглобу. Больовий синдром».

04 червня 2020 року Обласною МСЕК №2 було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 50% та третя група інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво, з діагнозом ураження опорно-рухового апарату.

В наслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, ОСОБА_1 постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стану позивача.

Наслідками отриманих тілесних ушкоджень внаслідок нещасного випадку, позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Позивач в зв`язку зі станом свого здоров`я переносить моральні страждання та переживання. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. Все це постійно негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані позивача.

Виходячи із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 350 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 110000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір у розмірі 1100 гривень.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 32 786 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Співак В.А. посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого в позовних вимогах.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у зв`язку з нещасним випадком позивачу завдано травми, яка відноситься до категорії тяжкої, внаслідок якої позивач вимушений регулярно проходити медичне лікуванні, трудове каліцтво призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжувалось больовими відчуттями та дискомфортом. З моменту травмування позивач обмежений у рухах лівої руки, в значній мірі позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Крім того, в разі якщо буде досягнуто мету представництва підлягають стягненню адвокатському об`єднанню 20 000 грн. за надання послуг правничої допомоги.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та додаткового рішення з ухваленням нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди та обґрунтування її розміру, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно.

Правовідносини, що існували між сторонами ґрунтувались на підставі трудового договору, а отже до таких правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди.

Суд першої інстанції стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійно правничу допомогу виходив з рекомендованих ставок прийнятих рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018 року, яка поширюється на адміністративно- територіальну одиницю-Чернігівську області, в той час як правові послуги надавались в м. Кривий Ріг, а адвокат Співак В.А. обліковується у раді адвокатів Дніпропетровської області.

При здійсненні розрахунку наданих послуг АО «Ліга-Сова» значно завищує ціну наданих послуг незважаючи на незначну складність справи. Судом першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог не застосовано принцип співмірності до вартості професійної правничої допомоги відповідно до задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу до якого додано докази направлення сторонам просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та стягнути з відповідача на користь позивача здійснені ним витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників позивача ОСОБА_1 адвоката Співак В.А., адвоката Суботіна Г.Г., які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги позивача та заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Співак В.А. та часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Судом встановлено, та з трудової книжки вбачається, що позивач ОСОБА_1 у період з 15 квітня 1999 року по 28 жовтня 2020 року працював на посаді помічника машиніста тепловоза на вивезені гірничої маси з кар`єру ДП «Криворіжсталь» правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» . 28.10.2020 року звільнений за власним бажанням по догляду за дитиною за ст. 38 КЗпП України (а.с. 24-27).

Згідно з Актом №18 Форми Н-1 «Про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом», нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: 24.10.2018 року в 00 години 45 хвилин, вивантажившись від гірничої маси на ст. «Розвантажувальна» локомотивна бригада перейшла в секцію локомотива серії 2ТЭ10М-2535Б №113 для керування поїздом в порожньому стані та відправилася знову на ст. «Навантажувальна» для навантаження гірничої маси. За управлінням тепловоза був помічник машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) ОСОБА_1 , так як машиніст тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) ОСОБА_2 прийняв рішення замінити розірваний ремінь на проводі вентилятора охолодження компресора в дизельному відділенні секції локомотиву серії 2ТЭ10М-2247А №94 та попросив ОСОБА_1 . Взяти на себе управління поїздом.

24.10.2018 року о 01 годині 15 хвилин тепловози №94, №113 під управлінням помічника машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) ОСОБА_1 прослідував до ст. «Кар`єрна». О 01 годині 20 хвилин після залізничного переїзду №1 сталося непередбачуване саморозчеплення тепловозу № 113 від тепловозу №94. Помічник машиніста тепловоза ОСОБА_1 прийняв міри для гальмування тепловоза, поставивши кран умовний №394 в шосте положення «Екстрене гальмування». Побачивши, що тепловоз призупинився, ОСОБА_1 пішов в дизельне відділення, щоб взяти там гальмівні черевики та поставити під колеса тепловоза. В цей час через відкриті двері він побачив, що тепловоз не зупинився, а рухається в напрямку залізничної колії №15 перегону ст. «Кар`єрна» - «Навантажувальна». ОСОБА_1 повернув кабіну тепловоза №113 та спробував загальмувати тепловоз за допомогою ручного стоянкового гальма, але це йому не вдалося, та тепловоз став набирати ще більше швидкості.

24.10.2018 року о 01 годині 22 хвилині помічник машиніста тепловоза ОСОБА_1 прийняв рішення залишити тепловоз. Спускаючись по боковій драбині, він зістрибнув з тепловоза по ходу його руху при падінні отримав травму лівого плеча та лівої ноги. В результаті нещасного випадку ОСОБА_1 встановлений діагноз «Закритий перелом середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням. Забій, гемартроз лівого колінного суглобу. Больовий синдром» (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 7 Акту, основною причиною нещасного випадку є незадовільний технічний стан транспортного засобу і не виконання посадових обов`язків (а.с. 10).

Згідно виписного епікризу ТОВ «Медичний центр Гармонія КР» із медичної карти № 113 стаціонарного хворого від 11.02.2020 року було проведено операцію щодо видалення пластини лівої плечевої кістки, БІОС, аутокісткова пластика лівої плечової кістки. Післяопераційний період проходив без ускладнень. Виписаний з МЦ «Гармонія КР» для подальшого лікування у ранньому післяопераційному періоді травматологічному відділенні КНП «КМЛ №11» КМР (а.с. 30).

Відповідно до п. 10 зазначеного Акту особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є ОСОБА_3 начальник дільниці по ремонту локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який не забезпечив якісний контроль за виконанням технічного обслуговування, поточних ремонтів локомотивів, чим порушив п.3.1.4 Посадової інструкції начальника дільниці по ремонту локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту та п.п.1.3, 1.5 розділу 9 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств»; ОСОБА_4 старший змінний майстер дільниці по ремонту локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який не забезпечив контроль за якістю виконання технічного обслуговування, поточних ремонтів локомотивів, чим порушив п.3.1.4 Посадової інструкції старшим змінним майстром дільниці по ремонту локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту та п.п.1.3, 1.5 розділу 9 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств»; ОСОБА_2 машиніст тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) дільниці експлуатації локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який не дбав про особисту безпеку під час виконання робіт, не проводив особистий контроль (самокон6троль) безпеки праці на своєму робочому місці, під час руху тепловозу відлучився з його кабіни для виконання ремонту в дизельному приміщенні, передавши управління тепловозом помічнику машиніста за умови поганої видимості (нічний час), чим порушив вимоги п.п. 1.20.5, 3.5, 3.21, 3.22 «Інструкції з охорони праці для машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) управління залізничного транспорту гірничого департаменту», п. 6.8. розділу 14 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств» ОСОБА_1 помічник машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) дільниці експлуатації локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який не дбав про особисту безпеку під час виконання робіт, не проводив особистий контроль (самокон6троль) безпеки праці на своєму робочому місці, під час руху тепловозу прийняв управління тепловозом за умови поганої видимості (нічний час) на себе, чим порушив вимоги п.п. 1.10, 1.20.5, 3.5, «Інструкції з охорони праці для машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) управління залізничного транспорту гірничого департаменту», п. 3.2. розділу 3 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств»»

Висновком МСЕК від 04.06.2020 року ОСОБА_1 , вперше, встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку з трудовим каліцтвом.

При повторному переогляді висновком МСЕК від 10.08.2021 року позивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, дата переогляду 10.06.2022 року (а.с. 59,71)

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що, трудове каліцтво позивачем отримано під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 24 жовтня 2018 року із позивачем, особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці віднесено працівників : ОСОБА_3 начальника дільниці по ремонту локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який порушив п.3.1.4 Посадової інструкції начальника дільниці по ремонту локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту та п.п.1.3, 1.5 розділу 9 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств»; ОСОБА_4 старшого змінного майстера дільниці по ремонту локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який порушив п.п.1.3, 1.5 розділу 9 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств»; ОСОБА_2 машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) дільниці експлуатації локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який порушив вимоги п.п. 1.20.5, 3.5, 3.21, 3.22 «Інструкції з охорони праці для машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) управління залізничного транспорту гірничого департаменту», п. 6.8. розділу 14 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств» ОСОБА_1 помічника машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) дільниці експлуатації локомотивів локомотивної служби управління залізничного транспорту гірничого департаменту ПАТ «АМКР», який порушив вимоги п.п. 1.10, 1.20.5, 3.5, «Інструкції з охорони праці для машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру) управління залізничного транспорту гірничого департаменту», п. 3.2. розділу 3 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманою травмою встановлений та доведений матеріалами справи. Позивач від отриманої травми переніс фізичний біль, оперативне втручання, змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що трудове каліцтво обмежує життєву активність.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що правовідносини, що існували між сторонами ґрунтувались на підставі трудового договору, а отже до таких правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина`є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 50 % та встановлення ІІІ групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судове рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_5 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 50%, , що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (110 000,00 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Увалюючи додаткове рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 32 768 грн., суд першої інстанції виходив з наявності правових підстави для стягнення вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, однак не може погодитись із визначеним судом розміром витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат за надану правничу допомогу позивачем подано до суду першої інстанції договір № 04/21/9 про надання професійної правничої допомоги від 06 травня 2021 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Ліга Сова» в особі директора Сови С.М. яка діє на підставі статуту (а.с.89) та Акт № б/н приймання - передачі наданих послуг по договору про надання професійної правничої допомоги № 04/21/9 від 06 травня 2021 року, відповідно до якого позивачу була надана правнича допомога, а саме: усна консультація щодо порядку та строків відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності через нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом вартістю 1 000 грн., письмова консультація щодо порядку та строків відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності через нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом вартістю 2 000 грн., аналіз судової практики (аналіз реєстру судових рішень) щодо розміру, порядку та строків відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з втратою працездатності через нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом вартістю 1 500 грн., зустріч з клієнтом для узгодження правової позиції у випадку звернення до суду із позовною заявою вартістю 2000 грн., збір доказів для належного захисту прав та інтересів клієнта з приводжу стягнення моральної шкоди, у зв`язку з втратою працездатності через нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом у судовому порядку вартістю 2000 грн., складання та направлення позовної заяви з приводу стягнення моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності через нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом вартістю 5 000 грн., складання та направлення відповіді на відзив, вартістю 3 000 грн., та гонорар успіху 6286 грн., загалом позивачу була надана правнича допомога на суму 32 786 грн. (а.с.93).

На підтвердження витрат за надану правничу допомогу позивачу у суді апеляційної інстанції позивачем надано договір № 08/21/4 про надання професійної правничої допомоги від 10 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Ліга Сова» в особі директора Сови С.М. яка діє на підставі статуту (а.с.104) та Акт виконаних робіт, відповідно до якого надано послуги : усна консультація щодо порядку та строків оскарження в апеляційному порядку рішення суду по справі про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з втратою працездатності через нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом - 1000 грн.;аналіз рішення Дзержинського районного суду міста кривого рогу Дніпропетровської області по справі № 210/3122/21 на предмет доцільності оскарження в апеляційному порядку - 2000 грн.;підготовка та направлення апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/3122/21 за результатами розгляду позовної заяви клієнта до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 5000 грн.;складання відповіді на відзив на апеляційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/3122/21 за результатами розгляду позовної заяви клієнта до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я -3000 грн.; складання заяви з процесуальних питань - 2500 грн.;аналіз реєстру судових рішень - 1500 грн.;зустріч з клієнтом для узгодження правової позиції у випадку оскарження в апеляційному порядку рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/3122/21 за результатами розгляду позовної заяви клієнта до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 3000 грн.;складання письмового пояснення по справі № 210/3122/21 за розглядом апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/3122/21 за результатами розгляду позовної заяви клієнта до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 1000 грн.;участь уповноваженого члена Адвокатського об`єднання та/або залученого адвоката у судовому засіданні по справі № 210/3122/21 у Дніпровському апеляційному суді - 1000 грн.;прибуття уповноваженого члена Адвокатського об`єднання та/або залученого адвоката до відповідного суду для участі у судовому засіданні по справі № 210/3122/21 у Дніпровському апеляційному суді в разі перенесення судового засідання з причин, не пов`язаних з обставинами, на які посилається клієнт у справі № 210/3122/21 - 500 грн.;в разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про задоволення вимог апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 210/3122/21, клієнт додатково сплачує Адвокатському об`єднанню суму у твердому розмірі під відкладальноюумовою пропорційно розміру задоволених позовних вимог з розрахунку 20 000, 00 грн. за задоволення вимог апеляційної скарги у повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заяваN19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19, також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

Відповідно доч. 4 ст.. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони абог публічним інтересом до справи.

Колегія суддів, з урахуванням наведених вище норм права та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, заперечень представника відповідача проти заявленого до стягнення позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, принципу співмірності судових витрат до задоволених позовних вимог, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та виконаними Адвокатським об`єднанням «Ліга Сова» послугами, часом, витраченим адвокатом Адвокатським об`єднанням «Ліга Сова» на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом Адвокатським об`єднанням «Ліга Сова» послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, приходить до висновку про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу понесених позивачем за розгляд справи у суді першої інстанції з стягнутих з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 32 786 грн. до 10 301, 36 грн. та стягнення судових витрат за участь у суді апеляційної інстанції в розмірі 6 284 грн.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року підлягає зміні в частині визначеного судом розміру витрат на правничу допомогу, стягнутої з відповідача на користь позивача із зменшенням цього розміру з 32 786 грн. до 10 301, 36 грн. Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Співак Вікторії Анатоліївни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року змінити зменшити розмір витрат на правничу допомогу стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 32 786 грн. до 10 301, 36 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції 6 284 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: