справа № 489/2478/15-ц
провадження №4-с/489/58/21
УХВАЛА

28 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Єлишевої А.В.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича (далі приватний виконавець) та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Матвєєнка І.Ю, звернулася до суду зі скаргою в якій просила визнати протиправними бездіяльність та дії приватного виконавця, які полягають в невиконанні вимог частини першої статті 28 та пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 62029563 та зобов`язати приватного виконавця усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом внесення виправлення у постанову про закінчення виконавчого провадження, змінивши підставу закінчення виконавчого провадження з пункту 9 на пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги вказано, що 11.01.2020 Ленінським районним судом міста Миколаєва видано виконавчий лист № 489/2478/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 28.09.2006 у загальному розмірі 56095,88 швейцарських франків, а також пені у розмірі 9851,12 грн. та 4567,50 грн. судового збору. В подальшому АТ «УкрСиббанк» на підставі договору відступило право вимоги ОСОБА_2 . Згідно повідомлення нового кредитора, усі зобов`язання боржника, які виникли на підставі кредитного договору, припинені у повному обсязі на підставі статті 604 ЦК України.

08.05.2020 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 62029563 з виконання вказаного рішення. У зв`язку із припиненням обов`язку боржника за кредитним договором ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Проте ухвалою Ленінського районного суд міста Миколаєва від 15.06.2021 її заяву було залишено без задоволення. Але постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу суду першої інстанції та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 489/2478/15-ц, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва 11.01.2020.

У зв`язку із цим, виконавче провадження № 62029563 підлягає закінченню на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються не пізніше робочого дня з їх винесення.

Проте станом на 01.11.2021 ОСОБА_3 жодного поштового відправлення з постановою про закінчення виконавчого провадження № 62029563 не отримувала.

Невиконання приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» про направлення сторонам виконавчого провадження постанови про закінчення, свідчить про порушення виконавцем наведених вимог Закону та є протиправною бездіяльністю.

Крім того, 16.11.2021 з Інформаційної довідки про виконавче провадження ОСОБА_1 стало відомо, що всупереч вимогам пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (закінчення провадження внаслідок визнання судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню) виконавче провадження закінчено приватним виконавцем 22.07.2021 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону (фактичне повне виконання рішення).

Такі дії приватного виконавця суперечать встановленим судом обставинам справи та є неправомірними, оскільки в постанові апеляційного суду прямо зазначено, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на наведені обставини та порушення Закону України «Про виконавче провадження» заявник вважає, що така бездіяльність та дії приватного виконавця є неправомірними та порушують її законні права, як сторони виконавчого провадження.

22.12.2021 на електронну адресу суду приватний виконавець надав відзив на скаргу в якому вказав, що заявницею не долучено жодних доказів, які вказували на порушення її прав або інтересів. Незрозуміло яким чином правова підстава закінчення виконавчого провадження впливає на її інтереси, оскільки факт закінчення виконавчого провадження ніхто не заперечує, а отже всі дії виконавця чітко кореспондуються з вимогами чинного законодавства. У даному випадку не оскаржується сама постанова про закінчення виконавчого провадження як процесуальне рішення приватного виконавця. В зв`язку із чим заявлені вимоги взагалі не підлягають розгляду в судовому порядку. Щодо надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження то її було надіслано простим поштовим відправленням, що передбачено статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають зокрема право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження та мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Отже, якщо заявниця неотримувана постанову про закінчення виконавчого провадження то вона мала право або звернутися із відповідною заявою до приватного виконавця для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання відповідних копій (чого по теперішній час не відбулось), або самостійно ознайомитися з процесуальними документами виконавчого провадження шляхом використання права доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження. Як вбачається із скарги, скаржниця скористалася правом доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, але не зрозуміло, чому постанова про закінчення виконавчого провадження винесена в липні 2021 року, а інформацію про виконавче провадження нею отримано лише 16.11.2021, тобто зі спливом майже 4 місяці. При цьому, заявницею не вказано коли саме вона дізналася про порушення її права, а судом дотримання десятиденного строку на подання скарги не досліджено при відкриті провадження за скаргою.

Щодо внесення змін до постанови в частині правової підстави закінчення виконавчого провадження приватний виконавець вказав, що ним закрито виконавче провадження 22.07.2021 в той час, як повне рішення суду складено 23.07.2021, а оприлюднено 26.07.2021. В ході судового засідання йому стало відомо, що відбулося повне й фактичне припинення боргових зобов`язань скаржниці за виконавчим документом, а тому були відсутні підстави для проведення виконавчих дій. У зв`язку із цим, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім того, наведена постанова винесена на підставі листа-повідомлення ОСОБА_2 , а не на підставі рішення суду. При цьому, станом на 22.07.2021 на його офіційну адресу постанова Миколаївського апеляційного суду від 22.07.2021 з підписом судді та мокрою печаткою не надходила, а боргові зобов`язання виконані в повному обсязі, тому в нього не було законних підстав не виносити постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче поводження». До того ж, навіть відсутня технічна можливість системи АСВП щодо внесення відповідних змін.

Одночасно приватним виконавцем надано заяву по застосування строку позовної давної до скарги, оскільки заявником пропущений десятиденний строк, передбачений положеннями статті 449 ЦПК України, та просив залишити скаргу без розгляду.

У судове засідання, призначене на 24.12.2021, учасники справи не з`явилися, про розгляду скарги повідомленні належним чином, що відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Крім того, представник заявника адвокат Матвєєнко І.Ю надав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність і відсутність ОСОБА_1 та просив скаргу задовольнити, а приватним виконавцем надіслано до суду на ведені вище письмові заяви.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що на виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 03.09.2019, зміненої постановою Верховного Суду від 11.12.2019, Ленінським районним судом міста Миколаєва 11.01.2020 було видано виконавчий лист № 489/2478/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 28.09.2006 у загальному розмірі 56095,88 швейцарських франків, а також пені у розмірі 9851,12 грн. та 4567,50 грн. судового збору.

11.01.2020 представнику позивача видано виконавчі листи.

08.05.2020 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62029563 з примусового виконання виконавчого листа № 489/2478/15-ц відносно боржника ОСОБА_1 .

В подальшому АТ «УкрСиббанк» на підставі договору про відступлення прав вимоги (цесія) від 23.09.2020 відступило ОСОБА_2 право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.09.2006.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.04.2021 замінено стягувача у виконавчому провадженні № 62029563.

Після набуття права вимоги ОСОБА_4 листом-повідомленням від 03.10.2020 повідомило про припинення усіх зобов`язань ОСОБА_1 , які виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № №0 від 28.09.2006.

У зв`язку із припиненням зобов`язань боржника за кредитним договором ОСОБА_1 у грудні 2020 року звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суд міста Миколаєва від 15.06.2021 по справі № 489/2478/15-ц (провадження № 6/489/54/21) заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Проте, постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 489/2478/15-ц, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва 11.01.2020.

22.07.2021 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

Із змісту скарги вбачається, що постанова про закінчення виконавчого провадження на адресу ОСОБА_1 не надходила та про неї їй стало відомо 16.11.2021 з автоматизованої системи виконавчого провадження.

У зв`язку із цим, 19.11.2021 вона, через свого представника адвоката Матвєєнка І.Ю., звернулася до суду із скаргою да на дії та бездіяльність приватного виконавця, не погоджуючись із підставою закінчення виконавчого провадження, яке вважає повинно бути закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (внаслідок визнання судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як зазначено у частини першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частини статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З аналізу наведеної норми слідує, що саме на виконавця законом покладено обов`язок доведення до відома сторін та інших учасників провадження документів виконавчого провадження, яке має здійснюватися в залежності від документів виконавчого провадження у спосіб передбачений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, приватним виконавцем не надано суду доказів доведення у встановлений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» спосіб оскаржуваної постанови до заявника.

За такого, оскільки ОСОБА_1 про оскаржувану постанову дізналася лише 16.11.2021, а до суду із скаргою звернулася 19.11.2021, суд вважає, що заявником не пропущений встановлений пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України та частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» строк на звернення до суду із скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця.

Враховуючи наведене, суд вважає правомірною скаргу в частині порушенням приватним виконавцем вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не направлення оскаржуваної постанови на адресу заявника, так як доказів іншого приватним виконавцем суду не надано, внаслідок чого допущено порушенням прав ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження, а тому така бездіяльність приватного виконавця є неправомірною.

Доводи приватного виконавця про ознайомлення заявника з виконавчим провадженням в автоматизованій системі виконавчих проваджень, яке було здійснено нею майже через чотири місячці після винесення оскаржуваної постанови, суд до уваги не приймає, оскільки таке ознайомлення є правом сторони виконавчого провадження та не підміняє обов`язку виконавця з виконання вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо підстави закінчення виконавчого провадження

Статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема:

- скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини першої);

- фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом ( пункт 9 частини першої).

Таким чином, законодавцем визначено різні підстави закінчення виконавчого провадження, які мають різні наслідки, встановлені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що на розгляді в суді знаходилася заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, про що було відомо приватному виконавцю.

Постановою Миколаївського апеляційного суд від 22.07.2021 виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню.

Із наявного в матеріалах справи протоколу судового засідання Миколаївського апеляційного суду від 22.07.2021 вбачається, що приватний виконавець приймав участь у судовому засіданні в якому апеляційним судом проголошено своє рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Незважаючи на це, приватний виконавець в день прийняття апеляційним судом постанови про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виніс постанову про закінчення виконавчого з підстави передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про протиправність дій приватного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи приватного виконавця про відсутність порушення прав заявника при неоскаржені факту закінчення виконавчого провадження та не отримання станом на 22.07.2021 повного тексу постанови апеляційного суду, суд вважає безпідставними, з огляду на наведене вище.

Також безпідставними є доводи приватного виконавця про правомірність закінчення виконавчого провадження на підставі листа-повідомлення ОСОБА_2 .

Як встановлено судом лист-повідомлення був наданий ОСОБА_2 . 03.10.2020 ОСОБА_1 , а не приватному виконавцю, та до заміни стягувача у виконавчому провадженні, яке відбулося на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.04.2021. При цьому, приватний виконавець до вирішення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 15.06.2021 не намагався вирішити питання закінчення виконавчого провадження.

Інші доводи приватного виконавця не впливають на висновки суду, а тому не потребують наведення судом додаткових аргументів.

Відповідно до положень статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша). У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя).

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про допущення приватним виконавцем вказаних у скарзі неправомірної бездіяльності та дій, внаслідок чого порушено права та інтереси заявника, як сторони виконавчого провадження, наслідок чого скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статями 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича в недотриманні вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо доведення постанови про закінчення виконавчого провадження до заявника та неправомірними дії щодо не закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 39 наведеного Закону.

Зобов`язати приватного виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича внести зміни до постанови про закінчення виконавчого провадження № 65336321 від 22.07.2021 в частині підстави закінчення виконавчого провадження з пункту 9 на пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 28.12.2021.

Суддя І.В. Коваленко