Дата документу 04.03.2021 Справа № 937/3771/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 937/3771/20Головуючий у 1-й інстанції Іваненко О.В.
Пр. № 22-ц/807/497/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором №0 від 15.03.2019 року у розмірі 66345,68 грн., яка складається з: 46361,90 грн. - заборгованості за кредитом; 17342,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 838,97 грн. заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України), 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 106,13 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 424,56 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Іваненко О.В. (а.с. 31).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 34) у цій справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року (а.с. 58-60) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором №0 від 15.03.2019 року у сумі 60728,02 грн., яка складається з: 46361,90 грн. - заборгованості за кредитом; 12996,46 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 838,97грн. - заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 106,13 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 424,56 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 64-68) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги Банка задовольнити у повному обсязі, здійснити перерозподіл судових витрат.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 74).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито 14 грудня 2020 року (а.с. 75).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 76) дану справу за вищезазначеною апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 80-88).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Крім того, розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 вищезазначене рішення суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у цій справі у стягненні з відповідача 4345,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, керувався ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 12 - 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610, 611, 625,631, 1054 ЦК України та виходив із такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2020 позивач направив відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.24), однак відповідач свої зобов`язання до теперішнього часу не виконав.

Тому, суд першої інстанції вважав за необхідне, з урахуванням вимоги позивача 26.02.2020р. про погашення простроченої заборгованості, зменшити суму заборгованість по процентам в розмірі 67% річних за користування кредитом, відповідно до ст. 1048 ЦК України в сумі 17342,06грн. до 12996,46грн., відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10 цс 18) від 28.03.2018р., згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, суд першої інстанції враховує посилання відповідача щодо неможливості стягнення за рішенням суду заборгованості по комісії в розмірі 1250,00 грн., оскільки Банком не зазначено, який саме різновид комісії, вказаний в договорі, застосовано позивачем до правовідносин із відповідачем.

Згідно з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2018 року №695/3474/17 (№61-21827 св18), якщо кредит є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно положень частин першої, другої та п`ятої статті 18 якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, суд першої інстанції вважав, що не підлягає стягненню в відповідача сума заборгованості по комісії в розмірі 1250,00 грн., а також сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 22,06 грн., як похідна від суми комісії.

Проте із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись можна лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча суд першої інстанції правильно врахував на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України у цій справі правовий висновок Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10 цс 18) від 28.03.2018р., згідно із яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється ….у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Проте, суд першої інстанції помилився саме у визначенні дати пред`явлення такої вимоги Банком у цій справі, та, відповідно, дати зміни останнім строку для дострокового виконання відповідачем основного зобов`язання у повному обсязі за вищезазначеним кредитним договором на користь Банку.

Так, апеляційним судом встановлено, що Банк у цій справі просив стягнути з відповідача на свою користь відсотки станом на 14.05.2020 року (а.с. 2 зворот), суд першої інстанції стягнув відсотки у цій справі з відповідача на користь Банку станом лише на 25.02.2020 року (прострочена заборгованість відповідача перед Банком згідно із вимогою Банку від 26.02.2020 року (а.с. 24).

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що право Банку на дострокове стягнення заборгованості згідно із змістом вищезазначеної вимоги та умов кредитного договору наступає лише на 32-й календарний день з дати одержання відповідачем цієї вимоги (07.03.2020 року - поштове повідомлення а.с.71 надане Банком до його апеляційної скарги, яке може бути прийнято апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги Банку) та непогашення простроченої заборгованості відповідачем у цей строк, тобто з 07.04.2020 року.

Таким, чином Банк мав право на стягнення з відповідача за вищезазначеним кредитним договором відсотків також за період з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року у розмірі 3171,60 грн. (розрахунок: відсотки станом на 31.03.2020 року 14993,66 грн. відсотки за рішенням суду станом на 25.02.2020 року 12996,46 грн. (а.с. 24) = 1997,20 грн. + 7 днів квітня 2020 року 1173,40 грн. (розрахунок 17340,41 грн. відсотки станом на 15.04.2020 року відсотки станом на 31.03.2020 року 14993,66 грн. = 2346,75 грн./2 (7 днів із 15 днів) = 1173,38 грн.).

Крім того, помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі з посиланням на:

- ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка на час укладення вищезазначеного кредитного договору сторін 15.03.2019 року (а.с. 20) вже була викладена в іншій редакції,

- та п. 3.6 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, які на дату укладення договору сторін вже втратили чинність,

в частині необґрунтованості позовних вимог Банку до відповідача щодо стягнення з відповідача 1250,00 грн. заборгованості по комісії та 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, які передбачені вищезазначеним кредитним договором сторін (письмовою формою), підписаним обома сторонами (а.с. 20-20) та зокрема п. 3.11 тощо.

Тому, суд першої інстанції мав задовольнити позовні вимоги Банку до відповідача у цій частині у цій справі також.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, в іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, (в частині відмови Банку у стягненні з відповідача відсотків за період з 08.04.2020 року по 14.05.2020 року включно) слід залишити без змін; рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року слід змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку у цій справі, вказавши останні у розмірі:

- 65171,68 грн. заборгованості (розрахунок: заборгованість, яка вже стягнута судом першої інстанції 60728,02 грн. в частині, яка Банком не оскаржується в апеляційному порядку) + 4443,66 грн. стягнутої цією постановою апеляційного суду з відповідача на користь Банку)

- та 2215,53 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч.ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції пропорційно до суми задоволених вимог Банку 2064,80 грн. (а.с. 1 квитанція на сплату Банком судового збору 2102,00 грн. *сума задоволених вимог Банку 65171,28 грн./ сума заявлених вимог Банку 66345,68 грн.) )

+ судовий збір за подачу апеляції пропорційно оскаржуємій частині 150,73 грн. (розрахунок: судовий збір за апеляційну скаргу при оскарженні рішення суду першої інстанції в частині всіх сум 3153,00 грн. (а.с.63) * сума відмовлених вимог Банку 5617,66 грн. /сума заявлених вимог Банку 66345,68 грн. = 266,97 грн. *3171,60 грн. задоволених вимог в апеляції/5617,66 грн. сума відмовлених вимог в суді першої інстанції;

оскільки, в силу вимог ст. 6 п. 4 Закону України «Про судовий збір»: якщо скаргу подано про перегляд рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується і сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум; звідси, Банком було зайво сплачено у цій справі судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги на суму 2886,03 грн. (розрахунок: сплачено 3153,00 грн. (а.с.63) належний розмір судового збору за апеляційну скаргу 266,97 грн.), якій може бути повернутий Банку у подальшому апеляційним судом у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання Банку).

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» () заборгованість у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» () у цій справі, вказавши останні у розмірі 65171,68 грн. заборгованості та 2215,53 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 04.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.