Справа № 716/994/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2021 року Заставнівський районний суд Чернівецькоїобласті в складі:

головуючого судді - Сірик І.С.

з участю секретаря судових засідань - Барабащук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради, Чернівецької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , 17.05.2021 року звернувся до суду з позовом до Заставнівської міської ради, Чернівецької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 1 січня 1992 року по 17 березня 1999 року працював в агрофірмі «Маяк» Заставнівського району. 17.03.1999 його звільнено з роботи агрофірми «Маяк» у зв`язку і створенням СВК «Вербівці» і цього ж дня прийнято на роботу та в члени СВК «Вербівці». 28.02.2005 року його звільнено з роботи з СВК «Вербівці» за власним бажанням, проте не виключено з членів СВК «Вербівці».

У 1995-1996 роках проводилося розпаювання колективних земель агрофірмою «Маяк», проте його не було включено до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай). Про порушення свого права він дізнався 25.05.2020, хоча раніше його усно повідомляли, що він не включений до списків осіб, які мають таке право.

Через невнесення його прізвища до списку пайовиків, він не має можливості підтвердити своє право на земельну частку (пай) та зареєструвати право власності на це майно, хоча в с. Вербівці Заставнівського району Чернівецької області наявна земля запасу. З метою захисту порушеного права позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 1,72 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності (земель запасу, резервного фонду) на території с. Вербівці Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської міської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, на яку він має право, як член колишніх агрофірми (КСП) «Маяк».

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути позовну заяву у його відсутності, зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Заставнівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецької області Тапала Ю.В. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги в разі доведення позивачем права на земельну частку (пай) визнають, та будь яких заперечень не мають.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, про час та дату судових засідань був належним чином повідомлений.

Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.04.1992, ОСОБА_1 01.01.1992 року був прийнятий на роботу в агрофірму «Маяк» Заставнівського району по спеціальністі електромонтер. 17.03.1999 звільнений з роботи в агрофірмі «Маяк» у зв`язку із створенням СВК «Вербівці». 17.03.1999 прийнятий в члени СВК «Вербівці» на роботу по спеціальності електрик. 28.02.2005 звільнений з роботи за власним бажанням по ст.38 КЗпП України ( а.с. 19-21).

З архівної довідки №02-16/51 від 13.10.2020 та книги трудового стажу вбачається, що ОСОБА_1 з лютого по грудень 1996 дійсно працював на посаді електрика в колишній агрофірмі «Маяк» с. Юрківці Застанівського району Чернівецької області, в 1995 році прізвище ОСОБА_1 значиться, проте відпрацьовані вихододні відсутні, наявні нарахування в місяці квітні 1995 року (а.с. 58,59).

Із копії протоколів загальних зборів членів колгоспу агрофірми «Маяк» №1 від 12.02.1992 та протоколу засідання правління агрофірми «Маяк» від 09.03.1992 вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий у члени агрофірми та прийнятий у члени колгоспу та надання роботи електриком (а.с 46-55).

Із листа від 29.05.2020, які адресовані в.о. старости Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської ОТГ вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертався із вимогою про виділення йому земельної частки (паю) у розмірі 2,00 га, що знаходиться в межах с Вербівці Заставнівського району Чернівецької області та вирішення питання щодо надання на його ім`я Заставнівською РДА встановленого зразка сертифікату на право на цю земельну частку (пай) шляхом звернення до останнього та надання інформації про: дату розпаювання земель агрофірми «Маяк» та СВК «Вербівці»; про розмір земельних ділянок, що розпайовувалися між членами агрофірми "Маяк" та СВК «Вербівці»; про загальний розмір земельних ділянок та їх розташування, що входять до земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність с.Вербівці Заставнівського району Чернівецької області на день подання цього запиту; чи включено ОСОБА_1 до відповідного списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю агрофірми «Маяк» та СВК «Вербівці».

Із листів в.о. старости Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської ОТГ №11,12 від 02.06.2020 вбачається, що розпаювання земель агрофірмою «Маяк» проводилося у 1995-1996 роках комісією, створеною загальними зборами членів агрофірми «Маяк». СВК «Вербівці» було створено в березні 1997 року шляхом виходу пайовиків- жителів с. Вербівці зі складу агрофірми «Маяк» за рішенням зборів самих пайовиків с. Вербівці.

Розмір земельної частки (паю) був встановлений в межах 1,7 га. Розмір земельного паю в натурі визначався проектною документацією.

Розмір та розташування земель запасу для можливого розпаювання визначався та відводився комісією та загальними зборами членів агрофірми «Маяк». На даний час на території Вербовецького старостинського округу земель запасу для можливого розпаювання не має.

Питаннями включення осіб до списку на розпаювання земель колективної власності займалася комісія, сформована загальними зборами агрофірми «Маяк». Списки претендентів на отримання земельного сертифікату на право на земельну ділянку було вивішено для загального аналізу. Усі претензії розглядалися комісією по розпаюванню. Вербовецький старостинський округ (на той час Вербовецька сільська рада) не брала участі в процесі розпаювання.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) та їх реєстрація проводилася Заставнівською райдержадміністрацією. (а.с.56,57).

Відповідно до листа відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 повідомлено, що загальний розмір земельних ділянок, що входять до земель запасу (резерву) с. Вербівці Заставнівського району Чернівецької області складає 44,9475 га, а також те, що відповідно до Додатку 1 до Державного Акту серії ІІ-ЧВ №000016 Списку громадян членів агрофірми «Маяк» ОСОБА_1 жителя с.Вербівці не включено до зазначеного списку.

Суд, вивчивши та дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку, виходить з наступного.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До даних спірних правовідносин мають застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08серпня 1995 року №720/95«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу Президента України право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899-IV (далі Закон) право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом статей22,23 ЗК Україниособа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормамиЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7Указу Президента Українивід 08 серпня 1995 року №720/95«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з частиною першоюстатті 17 Земельного кодексу України, в редакції закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до частини першоїстатті 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 12Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених устатті 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.

Відповідно до частини четвертоїстатті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженимпостановою КабінетуМіністрівУкраїнивід 14січня2015року№15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, позивач з 1992 року, працюючи електриком в агрофірмі «Маяк» перебував в членах зазначеного КСП, був його членом, а тому помилково не включений до списку на державні акти, що підтверджено матеріалами справи, а саме протоколом загальних зборів членів колгоспу агрофірми «Маяк» №1 від 12.02.1992 та протоколом засідання правління агрофірми «Маяк» від 09.03.1992 року.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі ст.ст 22,23 ЗК ( в редакції 1990), ст.80 ЦК Української РСР, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-IV, керуючись ст.ст.3,12,13,81,141,254,263,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) розміром 1,72 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності (земель запасу, резервного фонду) на території с. Вербівці Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської міської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, на яку він має право, як член колишніх агрофірми (КСП) «Маяк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сірик І.С.