Справа № 452/813/21 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/3677/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу культури, туризму, молоді та спорту Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяв про уточнення підстав позову та зменшення позовних вимог, покликається на те, що він працював на посаді директора Народного дому с. Нижнє Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області, однак у зв`язку з ліквідацією Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області та реформуванням Рудківської територіальної громади, наказом начальника Відділу культури, туризму, молоді та спорту Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області № 02-02/1 від 23 грудня 2020 року прийнятий на посаду директора Народного дому с. Нижнє в порядку переведення. Наказом начальника Відділу культури, туризму, молоді та спорту Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 10 лютого 2021 року № 02-02/9 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнений з посади директора народного дому с. Нижнє з 11 лютого 2021 року у зв`язку з відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Вважає наказ начальника Відділу культури, туризму, молоді та спорту Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 10 лютого 2021 року № 02-02/9 незаконним, оскільки не встановлено жодних фактів, які б свідчили про вчинення ним дисциплінарного проступку та порушення ним трудової дисципліни. Зазначає, що його звільнено через особисті мотиви адміністрації роботодавця, за відсутності належних для цього підстав, з порушенням встановленого законом порядку, відтак він повинен бути поновленим на роботі. Вказує, що в оспорюваному наказі не зазначено дату його відсутності на роботі та тривалості такої відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, не наведено конкретних фактів допущеного працівником невиконання чи неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, від нього не відібрано письмових пояснень. Вважає, що наказ про його звільнення з роботи виданий неналежним структурним підрозділом виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області, а саме Відділом культури та туризму, незважаючи на те, що приймав його на роботу Відділ культури туризму, молоді та спорту, відтак саме цьому відділу належить право застосовувати до нього дисциплінарне стягнення. Звертає увагу, що ст. 147 КЗпП України не передбачено такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади, а за порушення трудової дисципліни може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана та звільнення. З наведених підстав просить поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора народного дому в с. Нижнє Самбірського району Львівської області відділу культури, туризму, молоді та спорту Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області з 11 лютого 2021 року.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що після приєднання Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області до Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області на нього чинився тиск з боку начальника відділу, який вимагав написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у зв`язку з наявністю іншої кандидатури на посаду керівника народного дому села Нижнє Самбірського району Львівської області. Зазначає, що приміщення народного дому села Нижнє Самбірського району Львівської області взимку 2021 року не опалювалося, було холодним, тому він змушений був періодично ходити додому, щоб зігрітися, тому міг бути відсутнім на робочому місці, однак не більше ніж протягом 15-20 хвилин. Вважає, що акт, складений працівниками Рудківської міської ради 03 лютого 2021 року про нібито його відсутність на робочому місці з 20 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв., не відповідає дійсності, оскільки повертаючись з дому до робочого місця, вони би зустрілися. Вказує, що дізнався про своє звільнення з 11 лютого 2021 року лише 23 лютого 2021 року від начальника відділу культури, туризму, молоді та спорту, коли йому було оголошено наказ про звільнення та вручено копію трудової книжки, а до цього часу він виходив на роботу і працював, оскільки не знав про своє звільнення. Наголошує, що від нього не відбирались письмові пояснення з приводу нібито відсутності на робочому місці 03 лютого 2021 року протягом трьох годин. Звертає увагу, що згідно з графіком роботи народного дому с. Нижнє Самбірського району Львівської області 03 лютого 2021 року робочий час тривав з 14 год. 00 хв. до 23 год. 00 хв. з перервою для відпочинку та харчування з 16 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., що суперечить вимогам ст. 66 КЗпП України, яка передбачає перерву після чотирьох годин роботи. У зв`язку зі звільненням з роботи він втратив заробіток, відтак у разі поновлення його на роботі відповідач повинен був виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день поновлення на роботі, тобто з 11 лютого 2021 року по 16 серпня 2021 року, що становить 55016.28 грн. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 лютого 2021 року по день поновлення на роботі.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання суду апеляційної інстанції заяві апелянт не з`явився, звернувся до суду з клопотанням, у якому просив суд розглянути і вирішити справу у його відсутності на основі доводів апеляційної скарги, оскільки через карантинні обмеження не має можливості з`явитись в судове засідання.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про судове засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 23 грудня 2021 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 13 грудня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 23 грудня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений з посади директора народного дому с. Нижнє Самбірського району Львівської області з дотриманням вимог трудового законодавства, з передбачених законом підстав для припинення трудового договору, а саме, п. 4ст. 40 КЗпП України та з дотриманням порядку звільнення, встановленого ст.ст.148,149 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз`яснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось раніше за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до роз`яснень п. 24, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин(наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Стаття 147 КЗпП України передбачає, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом № 02-02/1 від 23.12.2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду директора Народного дому с. Нижнє в порядку переведення, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача (а.с.14 зв).

З копії акту щодо перевірки дотримання трудової дисципліни від 27.01.2021 вбачається, що 27 січня 2021 року з 14.15 год. до 18.00 год. був відсутній на робочому місці директор Народного дому ОСОБА_1 (а.с.34).

Наказом №01-05/10 від 29.01.2021 «Про оголошення догани директору народного дому с. Нижнє ОСОБА_1 » директору Народного дому с. Нижнє ОСОБА_1 оголошено догану у зв`язку з відсутністю на роботі протягом двох годин без поважних причин (а.с.35).

З акту щодо перевірки дотримання трудової дисципліни від 03.02.2021 встановлено, що 03 лютого 2020 року з 20.00 год. по 23.00 год. директор народного дому ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці (а.с.37).

Актом від 04.02.2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись під розписку з наказом №01-05/10 від 29.01.2021 «Про оголошення догани директору Народного дому с. Нижнє ОСОБА_1 » (а.с.36).

З актів від 04.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо його відсутності на робочому місці 03.02.2021 року з 20.00 год. по 23.00 год. (а.с.38).

Згідно з табелями обліку використання робочого часу за січень-лютий 2021 року та графіків роботи установ культури Рудківської міської ради за 2021 рік, 27 січня 2021 року та 3 лютого 2021 є робочими днями позивача ОСОБА_1 , робочий час якого тривав у середу з 14.00 до 23.00 год., обідня перерва з 16.00 по 17.00 годину, четвер і п`ятницю з 12.00 до 21.00 год., обідня перерва з 16.00 по 17.00 годину; суботу і неділю з 15.00 до 24.00 год., обідня перерва з 18.00 по 19.00 годину (а.с.32,40,41).

Відтак, враховуючи дані графіки, на момент перевірки позивач повинен був знаходитися на робочому місці 27 січня 2021 року(середа) з 14.15 год. по 18.00 год. та 03 лютого 2020 року (середа) з 20.00 год. по 23.00 год.

З наказу № 02-02/9 від 10.02.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади директора Народного дому с. Нижнє у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 11 лютого 2021 року, у зв`язку з відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказу № 02-02/9 від 10.02.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 », суд першої інстанції взяв до уваги долучені до матеріалів справи копії актів щодо перевірки дотримання трудової дисципліни, акт про відмову в наданні письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці 03 лютого 2020 року та пояснення свідків, які ствердили про відсутність позивача на робочому місці в робочий час.

Тобто, відсутність ОСОБА_1 на роботі 03 лютого 2020 року не заперечується і самим позивачем у наданих суду першої інстанції поясненнях та безпосередньо у позові, а відтак судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі, а його твердження про відсутність на роботі менше трьох годин, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем дані обставини не спростовані, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, ним не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що в період часу, коли проводилася перевірки його присутності на роботі, позивач був присутній на роботі, а також доказів тверджень позивача про те, що відповідач не забезпечив належні умови праці, що, на думку позивач, є поважною причиною відсутності його на роботі.

З пояснень позивача, наданих суду першої інстанції, судом встановлено, що позивач не був присутній на роботі 03.02.2021 року з тих підстав, що у приміщенні Народного дому с. Нижнє було дуже холодно, відтак він періодично ходив додому, щоб зігрітися, а відтак вважає, що причина відсутності його на роботі є поважною.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначена позивачем поважність причини його відсутності на роботі, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведена належними та допустимими доказами, такі твердження позивача є голослівними, спростовуються актом перевірки трудової дисципліни про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, який апелянт, з огляду на те, що такий підписано трьома представниками Рудківської міської ради, в тому числі і начальником відділу культури, туризму молоді та спорту, безпідставно вважає сфальсифікованим.

Доводи апелянта про те, що відповідач не зажадав від позивача пояснень з приводу його відсутності на робочому місці, спростовуються актом від 04.02.2021 року про відмову ОСОБА_1 в наданні письмового пояснення.

Позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності порушення ним трудової дисципліни та на спростування інформації, зазначеної у вищезгаданих актах.

З врахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач звільнений з посади з передбачених законом підстав, на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, передбачених КЗпП України, і з дотриманням встановленого законом порядку.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення його на роботі, обґрунтованим є висновок суду про відмову в задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така вимога є похідною від вимог, в задоволенні яких суд правомірно відмовив.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2021 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 23 грудня 2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк