Дата документу 22.12.2021 Справа № 310/2309/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/2309/20 Головуючий у 1 інстанції Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/807/3636/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Бердянська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Бердянська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна в м. Бердянську Запорізької області.

Він звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після померлої, але йому було відмовлено в усному порядку у прийнятті заяви через те, що відсутнє свідоцтво про народження його батька та через різницю у прізвищах, а саме у свідоцтві народження тітки, її прізвище та прізвище батьків зазначено « ОСОБА_5 », як і у паспорті та свідоцтві про смерть, а в його документах його прізвище та прізвище батьків - « ОСОБА_6 ».

Оскільки він проживає з 2015 року у м. Новоград-Волинський Житомирської області, він звернувся до Новоград-Водинського міськраойнного суду Житомирської області з питання встановлення факту родинних відносин і рішенням суду від 31.10.2019р. був встановлений факт, що ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначив, що крім нього, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 19.06.2019р. він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено.

Просив встановити йому додатковий строку у 3 місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його тітки ОСОБА_8 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів того, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна в м. Бердянськ Запорізької області.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №285/2309/19 від 31.10.2019р. встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідним племінником ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15-16).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №60409515 від 02.06.2020р., заповіти (спадкові договори) від імені ОСОБА_8 не посвідчувались (а.с70).

Як вбачається з копії спадкової справи №154/2019, яку відкрито 01 червня 2019 року Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 до нотаріальної контори звернулись: 01.06.2019р. ОСОБА_3 , рідна племінниця спадкодавці, з заявою про прийняття спадщини за законом; 15.06.2019р. ОСОБА_9 , рідна племінниця спадкодавці з завою про прийняття спадщини за законом; 26.06.2019р. звернувся ОСОБА_1 , рідний племінник спадкодавці, з заявою про прийняття спадщини за законом. Заяв від інших спадкодавців справа не містить, свідоцтва про право на спадщину не видавились (а.с.71-128).

12.09.2019р. ОСОБА_1 було надіслано роз`яснення Бредянською державною нотаріальною конторою що він пропустив строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.100).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Так, положеннями статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до Постанови ВСУ від 06 вересня 2017 року №6-496цс17 спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може призначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 сплив 16 червня 2019 року.

В обґрунтування поважності пропуску строку для подання заяви для прийняття спадщини, ОСОБА_1 зазначив те, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої тітки ОСОБА_8 він звернувся 19 червня 2019 року, але йому пояснили, що ним пропущений строк та письмової відповіді не надали, через що він змушений був направити заяву поштою. Крім того, у зв`язку з тим, що в його прізвищі та прізвищі спадкодавця були розбіжності, він був змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та рішення суду одержав лише 09 грудня 2019 року. Крім того, за станом здоров`я (інвалідність другої групи армії) та через погодні умови та матеріальний стан звернувся до суду з даною позовною заявою на початку 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані причини не є поважними з огляду на наступне.

З копії спадкової справи, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що до Бердянської нотаріальної контори 26.06.2019р. надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, яка відповідно до квитанції Укропшти та конверта, була надіслана ОСОБА_1 21.06.2019р. (а.с. 98, 150), тобто після спливу встановленого законодавством строку.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до нотаріальної контори 18.06.2019 року. що з урахуванням вихідних днів є останнім днем на звернення з заявою про прийняття спадщини.

З урахуванням приписів ч.5 ст. 254 ЦК України, останнім днем для звернення до нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини є 17.06.2019 року, а не 18.06.2019 року, як зазначено про це в апеляційній скарзі, помилково прив`язуючи останній день строку до прийомного дня в Бердянській державній нотаріальній конторі.

ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та померлою ОСОБА_8 звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області лише у липні 2019 року, тобто також після спливу строку, визначеного законом, для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилання позивача на те, що він не міг звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини через те, що є особою з інвалідністю та введений карантин, оскільки заяву про прийняття спадщини, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, може бути подано не тільки особисто, а також і поштою, судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті з огляду на те, що позивач мав можливість подати належно оформлену заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії ним теж не вчинялися.

Крім того, з наданих пояснень позивача судом встановлено, що позивач проживав після смерті тітки в її квартирі деякий час, що також було підтверджено свідком ОСОБА_10 , тому суд обґрунтовано зазначив про те, що позивач мав змогу звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Інших належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку, як того вимагає стаття 81 ЦПК України, для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не надано.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем та його представником не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій.

Посилання скаржника на правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 21 вересня 2020 року по справі №130/2517/18 є помилковим, оскільки фабули справ не є тотожними та через те, що скаржником не обґрунтовано та не доведено необхідність застосування вказаної правової позиції.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст.89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.374,375,381, ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: