ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 655/580/20 Головуючий в І інстанції Пилипенко І.О.
Номер провадження: №22-ц/819/1573/21 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гетя Андрій Олександрович, на заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Пилипенко І.О. від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.03.2017 року між нею та відповідачкою укладено договір позики, за яким вона надала ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути у строк до 01.08.2017 року та сплатити 7 % за користування грошовими коштами, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою.

Посилаючись на те, що відповідачка порушила свої зобов`язання щодо розміру та строків повернення грошових коштів і у добровільному порядку відмовляється їх виконувати, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу у розмірі 81600,00 грн, що є еквівалентною 3000 доларів США по курсу НБУ на момент звернення до суду, а також визначені договором позики 7% за користування грошовими коштами у розмірі 2394,34 грн. та 6579,42 грн 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, а всього 90573,76 грн.

Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 липня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01.03.2017 року в загальному розмірі 90573,76 грн., яка складається з основної суми боргу у розмірі 81600 грн., процентів за користування грошовими коштами в розмірі 2394.34 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 6579,42 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 липня 2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гетя А.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неврахування судом часткового погашення боргових зобов`язань у загальному розмірі 2400 доларів США, просила рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму стягнення грошових коштів за договором позики від 01.03.2017 року до 20311,61 грн, яка складається з наступного:

-16320,00 сума основного богу;

-1197,48 грн 3% річних;

-2794,13 грн - 7% за користування грошовими коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сальник Н.А., яка діє від імені ОСОБА_2 , посилаючись на її безпідставність, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими у справі доказами підтверджено факт укладення між сторонами договору позики та передачу грошових коштів відповідачці на його виконання. Оскільки матеріали справи не містять доказів а ні повного, а ні часткового виконання відповідачкою зобов`язань за договором, з неї підлягає стягненню заборгованість за договором позики, 7% від суми позики за користування грошовими коштами та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.03.2017 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3000 доларів США на строк п`ять місяців, а саме до 01.08.2017 року, які зобов`язалася повернути та додатково сплатити 7% за користування грошовими коштами.

На підтвердження укладення між сторонами договору позики відповідачкою складено та підписано розписку про отримання грошових коштів (а.с.8).

Факт складання зазначеної розписки не оспорюється відповідачкою.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Отже, за наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст власноручно написаної ОСОБА_1 розписки про отримання грошових коштів від ОСОБА_2 свідчить про умови досягнутих сторонами домовленостей при укладенні договору позики, а також про фактичне отримання позичальником грошових коштів.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц), від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18).

Проте, в обґрунтування заперечень проти позову відповідачка посилалася на часткове виконання боргових зобов`язань і надала розписки, з яких вбачається отримання позивачкою від відповідачки 1400 доларів США у серпні 2017 року, 400 доларів США 09 жовтня 2017 року, а також 600 доларів США 28 жовтня 2017 року (а.с.72-74).

Отже, зважаючи на те, що розписки про отримання грошових коштів від відповідачки були написані позивачкою у період існування між сторонами позикових зобов`язань, а також приймаючи до уваги відсутність у відзиві на апеляційну скаргу посилань на існування між сторонами інших правовідносин, у зв`язку з якими позивачка отримала грошові кошти від відповідачки, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та такими, що підлягають врахуванню доводи апеляційної скарги щодо часткового виконання відповідачкою боргових зобов`язань за договором позики від 01.03.2017 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на час звернення позивачки до суду заборгованість ОСОБА_1 по поверненню суми позики становила суму, еквівалентну 600 доларів США, а тому рішення суду першої інстанції про стягнення з останньої основної суми боргу в сумі 81600, 00 грн, що еквівалентно 3000 доларів США є необґрунтованим, у зв`язку із чим підлягає зміні із зменшенням визначеного судом розміру заборгованості.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений договором строк.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, з приписів ст.524 ЦК України вбачається, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З вказаного вбачається, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, разом з тим, сторони вправі визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Таким чином, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Як вбачається зі змісту розписки відповідачки, сторони погодили нарахування процентів за користування грошовими коштами у розмірі 7% від суми позики, які відповідачка повинна сплатити при поверненні коштів, що становить 210 доларів США.

Отже, станом на 01.08.2017 року ОСОБА_1 повинна була повернути ОСОБА_2 3210 доларів США (3000 доларів США сума позики + 7% річних від суми позики у розмірі 210 доларів США), однак фактично станом на серпень повернула 1400 доларів США і прострочена заборгованість складає 1810 доларів США.

Наслідком прострочення виконання боржником грошового зобов`язання є право кредитора на отримання визначених ч.2 ст.625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми, що не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Зважаючи на те, що зі змісту розписки вбачається, що відповідачка зобов`язалася повернути борг у строк до 01.08.2017 року, прострочення виконання грошового зобов`язання обраховується з 02.08.2017 року і до 09.10.2017 року (повернення 400 доларів США) і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у цей період складає 9 доларів США.

Приймаючи до уваги, що 09.10.2017 року відповідачкою повернуто борг у розмірі 400 доларів США, а 28.10.2017 року ще 600 доларів США, то за період з 09.10.2017 року по 28.10.2017 року 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 3,5 доларів США, а з 29.10.2017 року по 16.04.2020 року (дата звернення з позовом до суду) - 60,7 доларів США, а всього з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 73,2 долара США.

Відповідно до п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, з врахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин справи, які є суттєвими для правильного вирішення спору, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 липня 2020 року слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 01.03.2017 року в розмірі 600 доларів США, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 210 доларів США та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 73,2 долара США, а всього 883,2 долари США, що еквівалентно 23 587,79 грн. за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення (883.2 х 26,7072 грн.).

Крім того, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (26%) з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 235,49 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гетя Андрій Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 липня 2020 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 01.03.2017 року в розмірі 600 доларів США, проценти за користування коштами в розмірі 210 доларів США та 3% річних в розмірі 73,2 долара США, а всього 883,2 долари США, що еквівалентно 23 587,79 грн. за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 235,49 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська