Номер провадження: 22-ц/813/2210/20
Номер справи місцевого суду: 504/1977/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н.В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Одеської обласної дирекції АТ «Державний ощадний банк» на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.10.2017 року про відмову у задоволенні подання державного виконавця Лиманського РВДВС ГТУЮ в Одеській області, Костюкова С.С. про звернення стягнення на земельну ділянку, яка належить боржнику - ОСОБА_1 ,-

встановив:

ІІ.ОПИСОВА ЧАСТИНА

У червні 2017 року Державний виконавець Лиманського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Одеської області, ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме: земельну ділянку, площею 0,099 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, кадастровий номер: :01:001:2285.

Вимоги державного виконавця обґрунтувані тим, що на примусовому виконанні у Лиманському РВДВС Головного територіального управління юстиції Одеської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13.04.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси у справі №2-636/10 про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Одеської обласної дирекції АТ «Державний ощадний банк» у розмірі 751 297,27 гривень.

В ході примусового виконання виконавчого листа було встановлено, що боржнику на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Муль Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 705, належить земельна ділянка площею 0,099 га, розташована на території Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, кадастровий номер: :01:001:2285, яка була передана боржником в іпотеку ПАТ «Державний ощадний банк» відповідно до іпотечного договору від 11.06.2008 року.

Однак, ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку в установленому законом порядку не зареєстрував, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки, для погашення заборгованості згідно з рішенням суду.

На підставі вказаного, державний виконавець Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області просив суд звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 , яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме земельну ділянку площею 0,099 га по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року у складі судді Вінської Н. В. у задоволенні подання державного виконавеця Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у частині першій статті 377 ЦПК України 2004 року визначено, що питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Не погодившись з вказаною ухвалою, 12.12.2017 року представник ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Одеської обласної дирекції АТ «Державний ощадний банк» Древницький Д.А. звернувся з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду, у якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову про задоволення подання.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року повернуто заявникові без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що згідно з частиною другою статті 292 ЦПК України 2004 року ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 ЦПК України 2004 року, однак, ухвала про відмову у задоволені подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, до цього переліку не відноситься.

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2018 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для продовження розгляду.

Основними доводами зазначеними у апеляційні скарзі є:

- акціонерне товариство «Державний ощадний банк» із зазначеною ухвалою не погоджується, оскільки під час її розгляду судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин справи та не надав належну оцінку наявним у справі доказів.

Апелянт посилається на те, що Державним виконавцем Лиманського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Одеської області, Костюковим С.С. вчинено ряд виконавчих дій щодо з`ясування наявності у боржника доходів, коштів на рахунках чи іншого рухомого майна. Однак ні рухомого майна, ні грошових коштів, ні цінностей належних боржнику на які може бути звернено стягнення для погашення заборгованості за виконавчими документами державним виконавцем не виявлено. Згідно матеріалів виконавчого провадження, боржник не отримує пенсію та відсутні відкриті рахунки, автотранспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Станом на теперішній час рішення боржником не виконується, та останній не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, а тому у відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 50 та ч. 4 ст. 50 ЗУ ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець просить звернути стягнення на не рухоме майно ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,099 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, кадастровий номер: :01:001:2285, що належить боржнику на підставі договору купівлі продажу від 11.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Муль Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 705, яка була передана боржником в іпотеку ПАТ «Державний ощадний банк» відповідно до іпотечного договору від 11.06.2008 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2020 року було витребувано з Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (67500, Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, вул. Центральна, 75), належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №52960994 з приводу виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси 13.04.2010 року по справі №2-636/10.

Ухвала суду неодноразово надсилалась на адресу виконавчої служби, проте до цього часу не виконана.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви приватного виконавця про звернення стягнення на майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про відкриття виконавчого провадження №52960994, а також, що державним виконавцем не встановлено наявності у боржника коштів в національній та іноземній валютах у банках та інших фінансових установах, на які звертається стягнення за виконавчими листами у першу чергу згідно зі ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», не надано належних та допустимих доказів відсутності у боржника іншого рухомого майна на яке можливе звернути стягнення.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Частиною 10 статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження"заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження (ст. 48 ч.ч.5,6, 52 ч.ч.5,6 Закону).

Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника державним виконавцем визначено розділом VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження».

Так відповідно до статей 48, 50, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» в разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Зокрема, відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Статтею 316 ЦК України закріплено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частина 4 ст. 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.

Досліджуючи обставини справи та наведені правові норми у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця, оскільки надання дозволу судом на звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,099 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, кадастровий номер: :01:001:2285, що належить боржнику на підставі договору купівлі продажу від 11.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Муль Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 705, яка боржником в установленому законом порядку не зареєстровано суперечить вимогам ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлена черговість звернення стягнення на майно. Зокрема зазначено, що в останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Оскільки приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів про вжиття виконавцем заходів щодо розшуку боржника, не вчинені в повному обсязі виконавчі дії спрямовані на виявлення коштів, рухомого майна, а тому суд вірно відмовив у задоволенні подання приватного виконавця.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 362, п.3, ч.1, 368 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Одеської обласної дирекції АТ «Державний ощадний банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.10.2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе