Справа № 215/7640/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Безкоровайної О.Т.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в спрощеному позовному проваджені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання майна особистою власністю,-

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що її матері ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1 .

Ще при житті, 19.02.2005 між позивачем ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивач зобов`язалась надавати матері матеріальне забезпечення довічно, а остання в свою чергу передала у власність позивача квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Наразі позивач переїхала мешкати до Російської Федерації та має та намір продати вищевказану квартиру, але нотаріус відмовив їй в укладанні угоди, посилаючись на те, що на час укладання договору довічного утримання вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , а тому квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що з 07.12.2005, тобто після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 не спілкувалася та самостійно утримувала свою матір до смерті, понад десять років всі витрати по утриманню матері вона несла самостійно, тому вважає що квартира АДРЕСА_1 є її особистою власністю, а не спільним майном подружжя.

Крім того виявилося, що при складанні договору довічного утримання було допущено помилку в написанні ідентифікаційного номеру позивача ОСОБА_1 , а саме було зазначено НОМЕР_1 , в той час як вірно НОМЕР_2 .

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності їй дублікату договору довічного утримання (догляду) від 19.02.2005 та визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, згодна на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.12.2021 постановлено проводити заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що 19.02.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивач зобов`язалась надавати ОСОБА_3 матеріальне забезпечення довічно, а остання в свою чергу передала у власність позивача квартиру АДРЕСА_1 (а.с.17-18). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу продажу квартиру АДРЕСА_1 , нотаріус відмовив позивачу в укладанні угоди, посилаючись на те, що на час укладання договору довічного утримання вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , а тому квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, при складанні договору довічного утримання було допущено помилку в написанні ідентифікаційного номеру позивача ОСОБА_1 , а саме було зазначено НОМЕР_1 , в той час як вірно НОМЕР_2 .

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Факт належності ОСОБА_1 дублікату договору довічного утримання (догляду) від 19.02.2005 зареєстрованого в реєстрі за №1185 підтверджується паспортом ОСОБА_1 (а.с.6-8) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15-16).

Згідно з частиною 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Системний аналіз зазначених норм цивільного та сімейного законодавства в сукупності зумовлює висновок, що, визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеним під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи було цей договір укладено саме в інтересах сім`ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, підлягають застосуванню передусім норми СК України.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, укладеним під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, хто порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за частиною 3 статті 61 СК України має довести, що хоча майно придбавалося у період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6843цс17.

Також, аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №185/3086/18.

Враховуючи те, що метою укладення договору довічного утримання (догляду) від 19.02.2005 були власні, особисті інтереси позивача ОСОБА_1 , оскільки відповідач ОСОБА_2 під час нотаріального посвідчення даного договору участі не приймав, а також те, що позивач після розірвання шлюбу з відповідачем протягом 10 років до моменту смерті матері ОСОБА_3 одноособово виконувала обов`язки, покладені на неї договором довічного утримання (догляду) від 19.02.2005 (а.с.20), тобто самостійно несла матеріальні витрати на виконання договору, суд вважає доведеними доводи позивача ОСОБА_1 щодо належності квартири АДРЕСА_1 до її особистої приватної власності, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 133, 141, 158, 263-268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання майна особистою власністю задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_1 дублікату договору довічного утримання від 19.02.2005, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Ярославом Олексійовичем та зареєстрованого в реєстрі за №1185.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

СУДДЯ: