Справа № 930/2342/20
Провадження №2/930/142/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"ЗАОЧНЕ"

13.12.2021 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді - Науменка С.М.,

за участю секретаря Андрущак Л.П.

учасників справи представника позивача - ОСОБА_1

свідка ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирів цивільну справу № 930/2342/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов мотивує тим, що її на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-160, від 07.02.2017 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори та договору дарування від 16.01.2019 року належить, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. м., житловою 44,2 кв. м.

В належній її квартирі зареєстровані та проживають вона ОСОБА_3 , її діти - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зареєстровані, але не проживають її мати ОСОБА_4 , не проживає з липня 2019 року та брати ОСОБА_5 не проживає з серпня 2016 року, ОСОБА_6 з листопада 2015 року, що підтверджується актом обстеження по факту проживання/не проживання осіб від 30.09.2020 року.

На сьогоднішній день із за реєстрації відповідачів, вона несе значні фінансові витрати і не має можливості отримати субсидію, яка її конче необхідна особливо в опалювальний період, це ставить її у складне матеріальне становище.

Відповідачі, більше ніж один рік не проживають в належній її квартирі їх особистих речей у житловому приміщенні не має, договір з нею власником про порядок проживання та утримання будинку вони не укладали, вибули з квартири за власним волевиявленням, наміру вселитися назад не мають, перешкоди для їх вселення відсутні, при цьому, добровільно знятися з реєстрації вони не бажають, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, проте до судового засідання повторно не з`явилися, від них не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідачів, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_3 , її діти - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_4 , та брати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Факт реєстрації відповідачів за спірною адресою підтверджується довідкою виконкому Немирівської міської ради Вінницької області від 03 вересня 2020 року за № 1936.

Пояснення представника позивача щодо того, що відповідачі не мешкають за місцем реєстрації підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що її достеменно відомо, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , більше трьох років не проживають у вказаній квартирі за адресою АДРЕСА_1 , але з місця реєстрації не знялися.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ЖК України.

За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачі не є власниками квартири, не проживають в ній у строк понад 1 рік без поважних на те причин, та не беруть участі в утриманні майна за місцем реєстрації, що порушує права власника, позивача.

При визнанні судом відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідачі тривалий час без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення власником квартири перешкод відповідачам у користуванні жилим приміщенням.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні у даному житловому приміщенні, не мають речей у спірному житлі, не беруть участі в утриманні майна за місцем реєстрації, чим перешкоджають власнику у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначення про це у рішенні суду є зайвим.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст.4, 81,77-83, 89, 95, 258, 263-265, 268, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати такими, що втратили право користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заочне рішення може бути переглянуте Немирівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.М. Науменко