Справа № 594/1707/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

при секретарі: Кущнір Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що 10 березня 2010року Борщівським районним судом Тернопільської області прийнято рішення у справі № 2-195 за її позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 лютого 2010 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Однак за вказаний період і до сьогодні, відповідач фактично аліменти не сплачував, за винятком кількох місяців у 2012-2013 роках та частково у 2020 році, а тому допустив заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 листопада 2020 року складає 240244, 76 грн., а загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період складає 3648859 грн 66 коп. Однак, зважаючи на те, що сума неустойки (пені) не може бути більшою, ніж 100 % заборгованості по сплаті аліментів на дітей, з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за несплату аліментів у розмірі 100% заборгованості по сплаті аліментів, а саме в розмірі 240244, 76 грн.

А тому, просила стягнути з відповідача в її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 240244, 76 грн.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

03 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому просив позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з нього пеню у розмірі, що не перевищує 100000 грн. Відзив обґрунтував тим, що у червні 2012 року сторони припинили спільне проживання, а на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 16.01.2013 у справі № 1902/1774/2012 шлюб між ними було розірвано.

Згодом довідався, що ще 10 березня 2010 року, коли вони разом проживали сім`єю Борщівський районний суд прийняв рішення у справі за позовом позивача, яким вирішив стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 2/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.02.2010 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Поряд з тим зазначив, що з 2014 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 і ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка, ОСОБА_2 , яка перебуває на його утриманні.

Зважаючи на це, є правові підстави для зменшення заявленого позивачем розміру неустойки за прострочення сплати аліментів.

Згідно записів у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 , станом на дату винесення Борщівським районним судом рішення від 10.03.2010, він був працевлаштований у Мушкатівській ЗОШ І-ІІ ступенів, обіймав посаду заступника директора з господарських питань, в відповідно, отримував постійний та стабільний заробіток.

Також згідно записів в його трудовій книжці, він був працевлаштований у наступні періоди, протягом яких здійснено нарахування заборгованості зі сплати аліментів: 1) з 01.06.2005 по 29.07.2013 (запис № 7 та № 8); 2) з 18.04.2018 по 02.07.2019 (запис № 9 та № 10); 3) з 03.07.2019 по 28.05.2020 (запис № 11 та № 12). У період з серпня 2013 року по березень 2018 року, та з червня 2020 року по грудень 2020 року, він не був працевлаштований. А отже, розрахунок заборгованості по аліментам за періоди його не працевлаштування здійснено головним державним виконавцем виходячи із інформації про середню заробітну плату працівника для місцевості в якій він проживав, тобто для Борщівського району Тернопільської області, без вирахування податків та обов`язкових зборів. Все це має наслідком нарахування значного боргу по аліментах за періоди його не працевлаштування, та є майже на 20% (18% податок на доходи фізичних осіб та 1,5 % військовий збір) більше, ніж в період його працевлаштування.

Крім того зазначив, що станом на сьогодні, він не працевлаштований. Згідно даних довідки № 764 від 16.12.2020, виданої Борщівською державною податковою інспекцією, загальний розмір отриманого ним доходу за 3 квартали 2020 року складає 27 913,03 грн., у вигляді заробітної плати.

Станом на сьогодні є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Іншого нерухомого майна та транспортних засобів у власності не має. До того ж, станом на сьогодні, його дружина, ОСОБА_5 , вагітна. Термін вагітності складає 35 тижнів.

А тому, зважаючи на вказані обставини, вважає, що є правові підстави для зменшення заявленого позивачем розміру неустойки за прострочення сплати аліментів.

22 лютого 2021 року позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки залишити без задоволення, оскільки питання працевлаштування повинен вирішувати сам відповідач, якщо він бажав би знайти роботу, то він би її знайшов. Він знає, що зобов`язаний утримувати дітей, тому повинен робити все для того, щоб їх матеріально забезпечити. Відповідачу потрібно думати, за що діти будуть жити і як будуть жити, однак він про це не думає. Його зовсім не цікавить, за що проживають діти, де вона вишукує кошти на їхнє утримання, так як сама ніде не працює, але вимушена їх утримувати. Не один раз вона пропонувала йому вирішити питання заборгованості та сплати аліментів шляхом перепису належного йому будинку у с. Мушкатівка на дітей і таким чином він би не мав боргу та обов`язку надалі сплачувати аліменти. Відповідач погоджувався, однак нічого, окрім слів, не робить і не вживає для цього жодних дій.

За таких обставин, дослідивши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками непонолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого 11 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області, та відповідно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , повторно виданого 11 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області.

Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 16 січня 2013 року, що вбачається з рішення Борщівського районного суду від 16 січня 2013 року (цивільна справа №1902/1774/2012).

Крім того встановлено, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2010 року у цивільній справі №2-195/10, вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 лютого 2010 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

На підставі вищевказаного рішення, яке набрало законної сили, Борщівським районним судом Тернопільської області 23 березня 2010 року видано виконавчий лист.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц у статті 196 СК України не встановлено будь -яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Також у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачем ОСОБА_2 , проведеного Борщівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 01 листопада 2020 року станом на 01 листопада 2020 року по справі №2-195/10 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 22 лютого 2010 року по 01 листопада 2020 року становить 240244, 76 грн. Розмір встановлених щомісячних платежів становить: за лютий 2010 року становить 225 грн., з березня по грудень 2010 року 1050 грн., з січня по грудень 2011 року 1142 грн., з січня по липень 2012 року 1306 грн., за серпень 2012 року 1102, 37 грн., за вересень 2012 року 1036, 13 грн., за жовтень 2012 року 1046, 86 грн., за листопад 2012 року 1049, 43 грн., за грудень 2012 року 1063, 77 грн., за січень 2013 року 947, 16 грн., з лютого по березень 2013 року 956, 26 грн., за квітень 2013 року 972, 40 грн., за травень 2013 року 962, 58 грн., за червень 2013 року 953, 39 грн., за липень 2013 року 901, 60 грн., з серпня по грудень 2013 року 1418 грн., з січня по грудень 2014 року 1520 грн., за січень грудень 2015 року 1914 грн., за січень грудень 2016 року 2108 грн., за січень грудень 2017 року 2894 грн., з січня по березня 2018 року 3397 грн., з квітня по червень 2018 року 3988 грн., з липня по вересень 2018 року 3729 грн., з жовтня по грудень 2018 року 4089 грн., з січня по березень 2019 року 4126 грн., з квітня по червень 2019 року 4537 грн., за липень 2019 року 2146, 26 грн., з серпня по грудень 2019 року 2350 грн., з січня по квітень 2020 року 2657 грн., за травень 2020 року 4350 грн., з червня по жовтень 2020 року 4915 грн.

Із наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей за період з 01 березня 2010 року по 11 грудня 2020 року, вбачається, що загальна сума такої становить 3648859 грн. 66 коп.

Однак, зважаючи на те, що сума неустойки (пені) не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по сплаті аліментів на дітей, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за несплату аліментів у розмірі 100% заборгованості по сплаті аліментів, а саме в розмірі 240244, 76 грн.

Суд погоджується з обчисленням пені у розмірі 240244, 76 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку, оскільки він відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судом встановлено, що 05 вересня 2014 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , актовий запис №109, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася дочка ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , повторно виданим Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 03 липня 2020 року, та яка згідно довідки про склад сім`ї, виданої Борщівською міською радою 21 грудня 2020 року за №301, проживає разом з позивачем та його дружиною в АДРЕСА_2 .

Згідно довідки КНП «Борщівська районна лікарня» №34 від 26 листопада 2020 року, дружина позивача ОСОБА_5 стоїть на обліку в Борщівській жіночій консультації в зв`язку з вагітністю. Термін вагітності становить 35 тижнів.

За даними трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 28 травня 2020 року не працевлаштований.

Згідно відомостей з Державного реєстру осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, позивачу було нараховано та виплачено ТОВ «Т.Д.К.» заробітну плату у січні 2020 року 14854, 65 грн., у лютому 2020 року 13058, 38 грн.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, кожен з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наведені відповідачем обставини суд не розцінює як такі, що свідчать про одночасну зміну його сімейного і матеріального стану. Матеріальний стан відповідача у негативну сторону змінився тільки у травні 2020 року, коли він був звільнений з офіційного місця роботи. Проте, даний факт ніяким чином не свідчить про втрату ним працездатності, можливості отримувати дохід з інших джерел.

При цьому, суд враховує поведінку відповідача протягом усього часу з моменту постановлення рішення про стягнення аліментів, а саме те, що такі ним не сплачувались. Твердження останнього про те, що рішення суду для нього було «несподіванкою» і про таке він не знав, спростовується обставинами, які були висвітленні в останньому, зокрема, про те, що відповідач був присутній при розгляді справи в суді.

Про зміну сімейного та матеріального стану відповідач заявляє виключно за обставин захисту позивачем інтересів та прав їх спільних дітей на належні умови утримання, шляхом звернення до суду. Що в свою чергу суд розцінює виключно як намагання відповідача уникнути встановлених законом та судовими рішеннями обов`язків щодо утримання дітей.

Згідно ст.5 п.1 ч.3 ЗУ Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору, тому суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 904 грн.

Виходячи з наведеного вище, на підставі ст.ст. 180, 191, 196, 197 СК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого в с.Мушкатівка Борщівського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , в користь ОСОБА_1 , жительки с.Слобідка-Мушкатівська Борщівського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , неустойку (пеню) за несплату аліментів за рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2020 року у справі №2-195/10 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 березня 2010 року по 11 грудня 2020 року в сумі 240244 ( двісті сорок тисяч двісті сосрок чотири) грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого в с.Мушкатівка Борщівського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , в дохід держави 904 (дев`ятсот чотири) грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: