МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-547/10
Провадження № 22-ц/812/468/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі - представника заявника Кудактіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Лузан Л.В. в приміщенні того ж суду, про залишення без розгляду скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про завершення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просили визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про завершення виконавчого провадження № 56042007 від 06.04.2018 року.

Скарга мотивована тим, що у Вознесенському міськрайонному відділі державної виконавчої службі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) тривало виконавче провадження № 56042007, відкрите 22.03.2018 року на підставі виконавчого листа Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, виданого 26.11.2010 року у відношенні ОСОБА_1 на підставі рішення по справі № 2-547/2010 про стягнення у солідарному порядку на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості у сумі 158303,36 грн шляхом звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб Hynday Tucson 2.0, ДНЗ НОМЕР_1 .

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № 56042007 завершено 06.04.2018 року шляхом винесення старшим державним виконавцем Вознесенського МВ ДВС Бодюл А.О. постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку зі скасуванням виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

З дня відкриття виконавчого провадження № 56042007 на адресу АТ «Ощадбанк» жодних копій постанов та/або інших документів виконавчого провадження, крім постанови про відкриття виконавчого провадження, на адресу стягувача не надходило.

АТ «Ощадбанк» не погоджується з постановою державного виконавця від 06.04.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 56042007, та вважає її такою, що порушує права та законні інтереси стягувача, оскільки 25.05.2010 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 2-547/2010 ухвалено рішення за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно даного рішення на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у солідарному1 порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором № 100 від 28.12.2006, що станом на 06.05.2010 становить 158 030,63 грн. з яких:

14 217,40 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 112685,69 грн - заборгованість за строковим кредитом, 3554,32 дол США, що в еквіваленті на національну валюту складає 28171,18 грн - заборгованість за простроченим кредитом, 1952,35 дол США, що в еквіваленті на національну валюту складає 15474,13 грн - заборгованість за відсотками, 1699,63 грн пеня,

шляхом звернення стягнення на предмет застави: транспортний засіб 2006 року випуску, марки Hynday Tucson 2.0, тип легковий універсал - В. номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний.

На виконання зазначеного рішення 26.11.2010 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, зокрема, видано виконавчий лист у відношенні ОСОБА_1 , який у подальшому неодноразово банк направляв до примусового виконання (останній раз - разом із заявою про примусове виконання рішення від 14.03.2018 року № 112.20-23/188/24199/2018-14/вих).

У подальшому АТ «Ощадбанк» знову направив до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області позовну заяву від 31.03.2016 № 16- 07/177 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 100 від 28.12.2006, що станом на 18.03.2016 становить 30 297,74 дол. США та складається з: заборгованості за основним боргом - 17 771,72 дол. США; заборгованості за процентами - 2 160,02 дол. США; - пені 10 366,00 дол. США.

22.06.2016 року заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 473/1274/16-ц позовну заяву АТ «Ощадбанк» від 31.03.2016 року задоволено частково, а саме: заборгованість стягнуто лише з ОСОБА_2 , в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 судом відмовлено.

14.09.2016 року рішенням Апеляційного суду Миколаївської області рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.06.2016 по справі № 473/1274/16-ц скасовано в частині відмови у стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_1 та постановлено нове рішення: частину заборгованості за кредитним договором у вигляді відсотків на суму 207,67 дол. США, що еквівалентно 5 170,45 грн та пені на суму 24 267,08 грн (що еквівалентно 974,40 дол. США) стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» солідарно з ОСОБА_2 . В іншій частині про солідарний обов`язок відмовлено. А також стягнуто на користь банку по 4 656,32 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат за апеляційний перегляд.

На виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14.09.2016 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчі листи, зокрема, у відношенні ОСОБА_1 , про стягнення з останньої: 4 656,32 грн витрат банку на апеляційний перегляд рішення; 207,67 дол. США відсотків та 24 267,08 грн пені. Виконавчі листи банком неодноразово направлялись до примусового виконання (останній раз 14.03.2018 згідно заяви № 112.20-23/186/24146/2018-14/вих та № 112.20-23/187/24159/2018-14/вих).

14 березня 2018 року Верховним судом винесено постанову, якою змінено рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14.09.2016 в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість - 1 182,07 дол. США, що складається з процентів за користуванням кредитом 207,67 дол. США та пені - 974,40 дол. США. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14.09.2016 в частині розподілу судових витрат залишено без змін, та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Банку по 5 079,63 грн. в рахунок оплати судових витрат. Виконавче провадження № 56042007 у відношенні ОСОБА_1 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404- VIII.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-УІН виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанову про закінчення виконавчого провадження № 56042007 головний державний виконавець Вознесенського МВ ДВС Бодюл А.О. обґрунтовує тим, що рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2010 по справі № 2-547/2010 (на підставі якого відкрито виконавче провадження № 56042007) скасоване постановою Верховного суду від 14.03.2018 по справі № 473/1274/16-ц.

Однак, зазнана постанова Верховного суду не скасовує та не припиняє чинність рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2010 по справі № 2-547/2010.

З метою отримання більш точної інформації про причини закінчення виконавчого провадження з порушенням вимог закону банком на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено заяву від 09.11.2020 № 112.3 11/74211/2020-14/вих щодо надання інформації про хід виконавчого провадження №56042007.

28.12.2020 року на адресу філії - Миколаївське обласне управління і «Ощадбанк» від УЗПВР у Миколаївській області надійшов лист-відповідь на зазначену вище заяву АТ «Ощадбанк», яким взагалі описано інше виконавче провадження.

Тому АТ «Ощадбанк» вважає, що постанова від 06.04.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 56042007, винесена головним державним виконавцем Вознесенського МВ ДВС Бодюл А.О., є безпідставною та такою що порушує права та законні інтереси стягувача - АТ«Ощадбанк».

Враховуючи вищевикладене, АТ «Ощадбанк» просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу юстиції у Миколаївській області (нині Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (м. Одеса) Бодюл А.О. про закінчення виконавчого провадження №56042007 від 06 квітня 2018 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2021 року скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про завершення виконавчого провадження залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду з направленням скарги для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, залишаючи скаргу без розгляду, дійшов висновку про те, що строк на звернення до суду зі скаргою банком пропущений, а клопотання про його поновлення не заявлялось.

АТ «Ощадбанк» вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано та не надано належної оцінки фактичним обставинам, за яких АТ «Ощадбанк» реалізував своє право на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Не взято до уваги, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження не надходила на адресу стягувача, про її винесення банк дізнався 28.12.2020 року з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса ) від 14.12.2020 року. Скаргу скеровано до суду 11.01.2021р., тобто, з врахуванням приписів ч.3 ст.124 ЦПК України, протягом десяти днів, з дня коли банк дізнався про винесення оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, АТ «Ощадбанк» вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник АТ «Ощадбанк» підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Ухвала суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що право на звернення до суду відповідно до положень ст. 449 ЦПК України є строковим.

Частиною 1 ст.449 ЦПК України передбачено, що скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними. Останні можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові (п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Судом було встановлено, що спірна постанова була винесена державним виконавцем 06.04.2018 року. До суду з відповідною скаргою заявник звернувся 12.01.2021 року, заяву про поновлення строку звернення зі скаргою до суду подано не було.

За таких обставин, посилаючись на ст. 126 ЦПК України та враховуючи, що заявник звернувся до суду з пропуском строку звернення до суду зі скаргою, клопотання про його поновлення подано не було, суд дійшов висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без розгляду.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом ( ч.2 ст. 149 ЦПК України).

В роз`ясненнях, викладених в п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», на який посилався суд в ухвалі, зазначено, що відповідно до ст. 385 ЦПК України (норма права аналогічна ст. 449 діючого ЦПК України) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як убачається з матеріалів справи, АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про завершення виконавчого провадження № 56042007 від 06.04.2018 року.

Згідно постанови головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 06 квітня 2018р., виконавче провадження № 56042007 було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду України від 14 березня 2018р. скасовано виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 2-547/2010 від 26.11.2010р., виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. (ч.2, 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проте, ні в ст. 39, ні в ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, а тому у разі звернення сторони виконавчого провадження із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, перебіг строків у разі закінчення виконавчого провадження на підставі зазначених норм права має визначатися за нормами статті 449 ЦПК України.

Матеріали справи свідчать про те, що про наявність постанови головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 06 квітня 2018р., якою виконавче провадження № 56042007 було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», АТ «Державний ощадний банк України» стало відомо 28 грудня 2020 року з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ) від 14.12.2020 року.

Доказів того, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження надходила на адресу стягувача раніше, матеріали справи не містять.

Виконавчий лист разом з копією постанови головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 06 квітня 2018р. були направлені суду та отримані ним 12 квітня 2018р. і знаходяться в матеріалах справи ( а. с. 188-191 т.1).

До суду зі скаргою АТ «Державний ощадний банк України» звернулося 11.01.2021р.

Згідно ч.3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

07 січня є святковим днем (Різдво Христове), а 8, 9 та 10 січня 2021р. були неробочими днями.

За такого, слід дійти висновку, що зі скаргою АТ «Державний ощадний банк України» з урахуванням положень ч.3 ст.124 ЦПК України звернулося протягом десяти днів, з дня коли банк дізнався про винесення оскаржуваної постанови.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та вибірково застосувавши п. 16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», помилково дійшов висновку про те, що АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду зі скаргою з пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України строку і залишив скаргу без розгляду.

Згідно п. 4 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, залишив без розгляду скаргу АТ «Державний ощадний банк України» без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.