Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», у якій просить суд визнати договір укладений між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» недійсним.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір, відповідно до умов якого він отримав кредит, однак позивач вважає, що вказаний правочин є недійсним, так як АТ «Альфа-Банк» було надано йому фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Наголошує, що ним не було підписано даний договір. Також, позивач зазначає, що у порушення вимог частин 2, 3 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» відповідачем не було надано позивачу у письмовому вигляді всієї необхідної інформації щодо умов договору, що свідчить про нечесну підприємницьку практику відповідача, та, в свою чергу, згідно з вимогами частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а також частини 1 статті 230 ЦК України, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Крім того, позивач зауважує, що за приписами пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, та можуть бути визнані недійсними. Відтак, договір про надання кредиту, укладений між ним та відповідачем, є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Разом з тим, позивач зауважує, що договір про надання кредиту на умовах фінансового кредиту, укладений між ним та відповідачем, містить ознаки кредитного договору, однак у ньому не була зазначена ціна та сукупна вартість кредиту. Крім того, позивач стверджує, що відповідачем було введено його в оману щодо істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитом, а також приховано інформацію про непомірно велику відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язання. Зокрема, повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), у зв`язку з чим він погодився на укладання зазначеного договору. При цьому було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Позивач вважає, що вищевикладені обставини в сукупності є підставою для визнання договору недійсним.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.10.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.11.2021 року, представником відповідача засобами поштового зв`язку подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії позивачу, у якому АТ «Альфа-Банк» просить суд у позові відмовити повністю. Свою позицію мотивує тим, що дані про укладення між сторонами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту за допомогою інформаційно-телекомукаційної системи у відповідача відсутні. Натомість між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії № 631180699 від 07.06.2019 року. Того ж дня, 07.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з Офертою на укладення угоди, запропонувавши умови договору. Оферта містить особистий підпис позивача, який зроблено власноруч на паперовому носію. Зазначає, що позивачем особисто також було підписано Анкету-заяву, Оферту, Паспорт споживчого кредиту. Згідно укладеної між сторонами угоди, позичальник був ознайомлений із всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, з нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ, з умовами довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином АТ «Альфа Банк» була надана позивачу в письмовій формі інформація про умови кредитування, про орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначення сукупної вартості кредиту та процентної ставки, в тому числі про плату за обслуговування кредиту. Представник відповідача вважає, що даний позов поданий не з метою захисту порушених прав позивача, а з метою уникнення зобов`язань перед відповідачем.

Позивач разом з позовом подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника за наявними у ній матеріалами.

Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався.

Представник відповідача також скерувала до суду заяву, у якій просила у позові відмовити повністю, а розгляд справи провести у відсутності представників відповідача на підставі матеріалів справи.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

07.06.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було підписано Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно умов якої кредитний ліміт встановлено у розмірі 200 000 грн., процентна ставка за користування коштами та при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою встановлено у розмірі 39,99 % річних, тип процентної ставки фіксована.

Згідно вказаної Оферти, та підписаних позивачем Анкети-заяви, Паспорта споживчого кредиту, які в сукупності складають кредитний договір, згідно даних документів було чітко визначено між сторонами: тип та мета кредиту ( п. І Оферти), строк надання кредиту (п. ІІ Оферти), умови сплати платежів (п. ІІІ Оферти, п. 3 Паспорту споживчого кредиту), порядок повернення кредиту ( п. 5 Паспорту споживчого кредиту).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України.

Згідно статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України.

Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в письмовій формі.

Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У відповідь на твердження позивача про те, що даний кредитний договір порушує його права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», а саме, що умови договору є несправедливими та позивач не мав реальної можливості ознайомитися з ними перед його укладенням, що є грубим порушенням вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його особисті підписи на Оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкритті відновлювальної кредитної лінії, довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспорті споживчого кредиту, анкеті-заяві про акцепт публічної пропозиції, заяві ОСОБА_1 про підтвердження його особистих даних від 07.06.2019 року.

У цьому контексті суд зазначає, що у кожної людини є свобода вибору фінансової установи, яка займається наданням споживчого кредитування. При цьому, суд акцентує увагу на тому, що інформація про супровід кредитних послуг була зазначена в кредитному договорі та викладена достатньо чіткою, доступною, лаконічною і зрозумілою мовою, яка не допускає подвійного тлумачення; шрифт і подача даної інформації ніяк не відрізняється від іншої інформації, вказаної у кредитному договорі. Тобто, на момент укладення спірного договору у позивача була можливість відмовитися від його підписання, але позивач погодився з такими умовами.

Суд критично оцінює позицію позивача щодо незаконності умов кредитного договору, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У частині 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачу, позивачем не наведено, а також не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим.

Проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд розцінює твердження позивача щодо недійсності (нікчемності) договору як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконання взятих на себе за даним кредитним договором зобов`язань.

Також, Законом України «Про захист прав споживачів» та підписаного особисто позивачем Паспортом споживчого кредиту від 07.06.2019 року передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору.

Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання примірника договору не скористався.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-161цс12, відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями частини 1, пункту 7 частини 3, частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Так, за частиною 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно із частиною 1 статті 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, суд констатує, що позивачем не доведено того факту, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою та був укладений ним під впливом введення в оману, як і не доведено умислу відповідача на вчинення таких дій.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, а також їх достатність та взаємозв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що твердження позивача про те, що ним не було підписано спірний договір, а також про введення його в оману щодо істотних умов договору, приховування інформації про непомірно високу відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язання, повідомлення значно меншої ціни кредиту (відсотків), є недоведеними та необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження.

Крім того, суд констатує, що в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про введення його в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються змістом договору, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання спірного договору недійсним.

За вказаних обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2021 року.

Суддя: О. А. Смоляр