ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

21 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/841/21
Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1455/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового рішення на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/8 частини доходу щомісячно; встановити розмір аліментів, які стягнуто на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2020 року на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини його заробітку; а також встановити розмір аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/8 частини його заробітку.

Заявлені вимоги мотивував тим, що з нього на підставі судових рішень стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 . Аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7 утримуються з нього на підставі його рапорту до командування в/ч НОМЕР_1 .

З 30 квітня 2020 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , від якого має малолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, оскільки після укладення шлюбу та народження ще однієї дитини значно змінилося його матеріальне становище, сплата аліментів у встановленому розмірі на даний час є неможливою.

У травні 2021 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2021року та до досягнення дитиною повноліття.

У мотивування своїх вимог зазначала, що ОСОБА_1 , являючись батьком дитини, матеріальної допомоги не надає, у той час як син проживає разом з нею, і вона несе всі витрати по його утриманню, забезпечує дитину повноцінним харчуванням, а фізичний та фізіологічний розвиток дитини потребує постійних фінансових затрат.

Рішенням від 19 серпня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_11 задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Також просить змінити рішення суду в частині задоволення зустрічного позову та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/8 частини заробітку щомісячно.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 СК України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів, та не взято до уваги висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, за яким підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Скаржник наголошує на беззаперечності зміни його сімейного стану у зв`язку з народженням ще однієї дитини. Указує, що є батьком чотирьох дітей, які мають право на однакове утримання. Проте, враховуючи оскаржуване рішення, його син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишився в нерівних умовах у порівнянні з іншими дітьми, оскільки на трьох дітей він фактично сплачує 58,4 % і, беручи до уваги положення ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», за якими розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків, на утримання сина залишається лише 11,6 % його доходу.

Зазначає, що районний суд проігнорував надані ним докази на підтвердження погіршення стану його здоров`я та потреби у лікуванні, що є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, і мотиви відхилення цих доказів у рішенні не наведено.

Ураховуючи той факт, що сімейним законодавством рекомендований розмір аліментів на трьох і більше дітей має складати половину заробітку, а також наявність у нього чотирьох дітей, вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини його заробітку на кожну дитину загалом складатимуть 50 відсотків його доходу, що відповідатиме рівності всіх дітей у належному забезпеченні.

У наданому відзиві представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвокат Приходько О.С., вважаючи судове рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що твердження ОСОБА_1 про добровільне відрахування грошових коштів із заробітної плати на користь ОСОБА_12 на утримання дитини не відповідають дійсності, доказів сплати таких аліментів матеріали справи не містять.

Представник зазначає, що скаржник, достеменно знаючи про скрутне матеріальне становище колишньої дружини та сина, замовчує розмір своєї фактичної заробітної плати, проте, зважаючи на подані декларації за минулі роки, має фінансову можливість утримувати всіх своїх дітей.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має пільги, встановлені чинним законодавством, та користується ними, також отримує компенсацію за піднайом житла, має право на безкоштовне медичне лікування та оздоровлення. Крім того, ним не доведено факту погіршення стану здоров`я, що тягне матеріальні витрати, оскільки проходження стаціонарного обстеження у шпиталі військової частини підтверджує лише факт безкоштовного обстеження, як військовослужбовця та учасника бойових дій. Звертає увагу суду на те, що позивач проходив обстеження, а не лікування, а доданий до апеляційної скарги виписний епікриз від 22 жовтня 2020 року не може бути належним доказом у справі, оскільки не подавався до суду першої інстанції, і позивач не обґрунтовує поважності його неподання.

Наголошує на тому, що визначення аліментів у розмірі 1/6 частини на утримання сина ОСОБА_7 є справедливим та пропорційним до доходів ОСОБА_1 , які є достатніми та стабільними для матеріального забезпечення дитини.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки ОСОБА_4 , представника відповідачки ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в наведеній частині таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а батьки, у свою чергу, не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Районний суд зазначив, що розмір аліментів, встановлений рішенням суду та судовим наказом, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення інших дітей та суперечитиме їх інтересам.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд, взявши до уваги матеріальний стан відповідача та інші суттєві обставини, указав, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, а визначений позивачкою розмір аліментів у вигляді 1/6 частини заробітку буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_13 являються батьками неповнолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням від 10 липня 2014 року Деснянський районний суд м. Чернігова зменшив розмір аліментів, стягнутих рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_15 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

30 квітня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_17 , про що Чернігівським МВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) складено відповідний актовий запис № 409 (а.с. 5). Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_18 ».

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народилась дитина син ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

Згідно з довідкою ТОВ «ЧМГ-ПРОДАКШН» від 30 квітня 2021року ОСОБА_3 працює в товаристві менеджером з маркетингу, її загальну сума доходу за вирахуванням утримань за період з 01 січня по 30 квітня 2021 року становить 11 229,75 грн (а.с. 47).

З довідки, виданої Чернігівською ЗОШ № 21, вбачається, що ОСОБА_1 навчається у 2-В класі (а.с. 55), а довідка Чернігівської музичної школи № 1 містить дані про те, що дитина навчається у 2-Р класі фортепіанного відділу, щомісячна плата за навчання становить 320 грн (а.с. 56).

Надані ОСОБА_3 дублікати квитанцій АТ «ПриватБанк» свідчать про здійснення нею оплати у 2020-2021 роках за харчування сина ОСОБА_7 у школі та за навчання дитини у музичній школі (а.с. 57-58).

З декларацій про доходи позивача за 2019, 2020 роки (а.с. 48-54) вбачається, що ОСОБА_1 працює, отримує заробітну плату та державну соціальну матеріальну допомогу.

Звернувшись з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач зазначав, що підставою для цього є зміна його сімейного та матеріального стану, зокрема, народження у іншому шлюбі дитини.

Підставою для стягнення аліментів на її користь, ОСОБА_3 указувала невиконання ОСОБА_1 батьківського обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дитини.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яких вони за законом зобов`язані утримувати і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не в повній мірі з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , указавши, що розмір аліментів, встановлений судовим наказом, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, не буде спрямовано на належне забезпечення інших дітей та суперечитиме їх інтересам.

У справі встановлено, що на час звернення з позовом до суду з ОСОБА_1 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно, а на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2020 року на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини сукупного доходу щомісячно.

Сплата на даний час позивачем аліментів на користь відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у визначеному судом розмірі сторонами не заперечується.

У позові ОСОБА_1 зазначив, що на підставі рапорту з нього добровільно відраховується 16,5 % його заробітку на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої спільної дитини сина ОСОБА_7 , проте належних доказів на підтвердження наведеної обставини позивачем ані районному суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

У той же час, з наявних у справі доказів вбачається, що дитина ОСОБА_1 перебуває на утриманні своєї матері ОСОБА_3 , остання щомісячно сплачує за харчування сина у загальноосвітній та навчання у музичній школах.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 та стягнув на її користь аліменти на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі 1/6 частині сукупного доходу відповідача.

Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо відсутності належних доказів на підтвердження доводів позивача про погіршення стану його здоров`я, з огляду на те, що надана довідка про проходження медичного обстеження не свідчить про наявність суттєвих фізичних вад або певного тривалого та коштовного лікування. Інвалідність позивачу не встановлена.

Інші обставини даної справи судом першої інстанції встановлено вірно і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Разом з тим, указуючи, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь ОСОБА_4 на утримання сина, відповідає вимогам сімейного законодавства, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що стягнення з позивача на утримання сина ОСОБА_6 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), ставить цю дитину у більш сприятливе матеріальне становище поряд з двома іншими дітьми, на утримання яких з ОСОБА_1 стягуються аліменти, без відповідного правового обґрунтування.

На думку колегії суддів, зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі судового наказу на користь ОСОБА_4 , до 1/6 частки всіх видів доходу ОСОБА_1 буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку його сина ОСОБА_6 , унормує однакове матеріальне забезпечення всіх дітей позивача, що утримуються шляхом примусового стягнення аліментів, не перевищуватиме половини заробітку (доходу) платника та не призведе до суттєвого погіршення щомісячного фінансового забезпечення його малолітнього сина ОСОБА_9 , народженого у шлюбі з ОСОБА_19 . Отже, колегією суддів відхиляються доводи скаржника про те, що його син ОСОБА_9 опиниться у несприятливих умовах в частині матеріального забезпечення у порівнянні з іншими дітьми. Крім цього, апеляційний суд зауважує, що обов`язок утримання ОСОБА_9 покладено не лише на позивача, а і на матір дитини.

Колегія суддів виходить також з того, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним. Сторони не позбавлені можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину у разі, коли зміняться обставини, що враховуються судом при вирішенні цього спору, або за наявності підстав, передбачених положеннями ст. 192 СК України.

Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги в частині необхідності зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь ОСОБА_4 на підставі судового наказу, ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів належить скасувати, а позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, зменшивши розмір аліментів до 1/6 частини.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

У разі частково задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Так, ОСОБА_1 у своєму позові просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на користь ОСОБА_4 з 1/4 (25 %) до 1/8 частки (12,5 %) сукупного доходу, тобто, на 12,5 %. Судовим рішенням було зменшено розмір аліментів з 1/4 (25 %) до 1/6 частки (16,7 %), тобто, на 8,3 %.

Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог та їх часткове задоволення, у пропорційному відношенні судом було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 на 66,4 %.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 сплачений судовий збір, який був розрахований районним судом в ухвалі про залишення позовної зави без руху від 11 березня 2021 року, у загальному розмірі 2 724 грн (а.с. 1), тобто, за вимогу до ОСОБА_4 судовий збір складав 908 грн. За подачу апеляційної скарги, зокрема, за оскарження рішення в частині вирішення його позову, ОСОБА_1 сплатив 1 362 грн (а.с. 131), отже, за вимогу до кожної із відповідачок судовий збір складав по 454 грн.

Оскільки апеляційний суд змінює в частині рішення суду першої інстанції і частково задовольняє апеляційну скаргу, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 602,91 грн (66,4 % від 908 грн) у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 301,46 грн (66,4 % від 454 грн) за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 серпня 2021 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів скасувати.

Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2020 року з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 602 (шістсот дві) грн 91 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 301 (триста одну) грн 46 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Головуюча: Судді: