Справа № 461/3890/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/957/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 та його батькові, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 10 січня 2008 року на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25 березня 2008 року укладений шлюб. До моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_3 вже мала доньку - ОСОБА_4 , 2001 року народження, що не є їх спільною дитиною. Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 03 лютого 2020 року у справі № 461/7603/19 шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу в добровільному порядку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дану квартиру покидати відмовились, тим самим створюють перешкоди позивачу як власнику житла у здійсненні права користування його майном. Просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 03 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_2 оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. В апеляційній скарзі зазначає, що до матеріалів справи не долучено документів, які б підтверджували укладення сервітуту між позивачем та відповідачами, не визначалось умов сервітуту, тому суд не може оцінити сервітутних відносин, оскільки вони не виникли у передбачено законом порядку.

Окрім того, вважає, що із матеріалів справи не вбачається, що між сторонами укладено договір сервітуту та визначено умови сервітуту, а також позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що він не попереджав відповідачів у встановлений строк про розірвання договору найму. Також до матеріалів справи не долучено доказів, що підтверджують відсутність відповідачів понад шість місяців за місцем реєстрації.

Також зазначає, що після розірвання шлюбу за рішенням суду, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не проживають однією сім`єю із власником квартири ОСОБА_1 , право власності на спірну квартиру належить ОСОБА_1 та його батькові ОСОБА_5 , а тому право відповідачів користуватися чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

Просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 підлягаєдо задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 10.01.2008 року, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради , квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та члену його сім`ї ОСОБА_5 /а. с. 7/.

З рішення Галицького районного суду м. Львова від 03.02.2020 року у справі №461/7603/19 вбачається, що шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 25.03.2008 року, Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції міського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №424 розірвано /а. с. 8/.

З довідки від 01.07.2020 року, виданої Львівським комунальним підприємством «Старий Львів» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають п`ятеро осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а. с. 64/.

Згідно акту фактичного проживання від 02.07.2020 року складеного комісією ЛПК «Старий Львів», вбачається. що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а. с. 65/.

Згідно акту фактичного проживання від 02.07.2020 року складеного комісією ЛПК «Старий Львів», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а. с. 65/.

Відповідно до акту фактичного проживання від 04.08.2020 року складеного комісією ЛПК «Старий Львів», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а. с. 77/.

Згідно довідки від 23.09.2020 року №01-19/84 та довідки від 29.10.2020 року №01-19/96 виданої Закладом загальної середньої освіти №87 Львівської міської ради імені Ірини Калинець вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в шостому класі даного закладу і перебуває кожного дня в навчальному закладі /а. с. 96, 98 /.

З довідки №1179/2020 від 27.10.2020 року, виданої Національним університетом «Львівська політехніка» вбачається, що ОСОБА_4 є студенткою другого курсу денної форми навчання, закінчує навчання в червні 2023 року /а. с. 99/.

Згідно акту фактичного проживання від 29.09.2020 року складеного комісією ЛПК «Старий Львів», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а. с. 101/.

Відповідно до акту фактичного проживання від 29.10.2020 року складеного комісією ЛПК «Старий Львів», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а. с. 100/.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що з долучених до матеріалів справи документів, не вбачається, що між сторонами укладено договір сервітуту та визначено умови сервітуту. У відповідачів виникли права наймачів відповідно до норм законодавства. Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що він не попереджав відповідачів, у встановлений відповідно до норм законодавства строк, про розірвання договору найму. До матеріалів справи не долучено доказів, що підтверджують відсутність відповідачів понад шість місяців за місцем реєстрації. ОСОБА_1 не звертався до суду з позовом про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 . Враховуючи наведене суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав суперечить обставинам, на які він посилається як на підставу позовних вимог.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ст.383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:

- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;

- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;

- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселилися в квартиру і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суди встановили, що відповідачі вселилися у спірну квартиру як члени сім`ї власника будинку ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 є колишньою дружиною ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 , є дочкою ОСОБА_3 (не спільною).

Доказів того, що після розірвання шлюбу за рішенням суду, вони ведуть спільне господарство, проживають однією сім`єю із власником будинку і є членами його сім`ї суду не надано, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Так, судом встановивши, що відповідачі користувалися спірною квартирою фактично під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились.

За таких підстав, колегія суддів вважає наявними підстави для виселення відповідачів із спірного займаного житлового приміщення з підстав, передбачених статтею 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зробив й Верховний Суд України у Постанові № 6-158цс14, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 14-298цс19 від 21 серпня 2019 року.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням».

За таких обставин, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили права на користування житловим приміщенням-квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 по 420 грн.50 коп. судових витрат за подання позовної заяви та по 630 грн. 60 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник