"28" вересня 2021 р. Справа № 363/3600/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

представника скаржника Матвєєвої О.А.

представника заінтересованої особи Ігнатенка В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгороді скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій просить визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. у рамках виконавчого провадження № 61401135, щодо не знаття арешту з грошових активів, які знаходяться на картковому рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Райффайзен Банк» та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. у рамках виконавчого провадження № 61401135 зняти арешт з грошових коштів, які знаходяться на картковому рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Райффайзен Банк».

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 зазначає, що 26 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61401135 на підставі виконавчого листа № 2-101/2013 від 15 жовтня 2013 року, виданого Вишгородським районним судом Київської області на виконання рішення суду від 28 січня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Уксиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. 12 серпня 2021 року приватним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на готівкові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. На підставі вказаної постанови, було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , в тому числі на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Райффайзен Банк» і використовуються для виплати заробітної плати, що позбавляє його можливості користуватися своїми грошовими коштами (заробітною платою), що ставить його у скрутне матеріальне становище та залишає без засобів до існування. Дізнавшись 13 серпня

2021 року про наявність постанови приватного виконавця про арешт коштів, ОСОБА_1 надіслав приватному виконавцю заяву про зняття арешту з грошових коштів, які містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , із зазначенням, що він використовується для зарахування заробітної плати. Скаржник вважає, що отримані приватним виконавцем документальні відомості, надавали йому всі законні підстави для зняття арешту із грошових коштів, що знаходяться на зазначеному рахунку. Оскільки, арешт з грошових коштів приватним виконавцем знятий не був, ОСОБА_1 , посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що має місце бездіяльність приватного виконавця.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2021 року прийнято до провадження скаргу ОСОБА_1 та призначено до розгляду на 6 вересня

2021 року про що повідомлено скаржника та заінтересованих осіб.

У призначене судове засідання з`явився представник скаржника - адвокат Матвєєва О.А. та представник заінтересованої особи ПрАТ «Укрсиббанк» - Ігнатенко В.Л. Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. не з`явився, при цьому надіслав на адресу суду письмові пояснення, виклавши заперечення проти скарги

ОСОБА_1 .

За клопотанням представника заінтересованої особи судове засідання було відкладено та визнано явку скаржника ОСОБА_1 до суду обов`язковою на 16 вересня 2021 року.

16 вересня 2021 року у судове засідання з`явилися скаржник та його представник, а також представник заінтересованої особи. Приватний виконавець не з`явився, причини неявки не повідомив, проте враховуючи наявність у матеріалах справи письмових пояснень приватного виконавця, положення частини другої статті 450 ЦПК України, думку учасників процесу, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності приватного виконавця Голяченка І.П.

У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали подану скаргу та просили задовольнити.

Представник заінтересованої особи АТ «Укрсиббанк» заперечив проти задоволення скарги, посилаючись на правомірність дій приватного виконавця.

Після дослідження доказів у справі, за клопотанням скаржника та його представника надати їм можливість подати суду додаткові докази, у судовому засіданні оголошено перерву до 28 вересня 2021 року.

Таким чином, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали, долучені до скарги та надані учасниками процесу у судових засіданнях, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд виходить із такого.

Згідно із статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави

(пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13,частина перша статті 55,частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 січня 2013 року стягнуто на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 3 992 793,50 гривень.

На підставі цього рішення Вишгородським районним судом Київської області

15 жовтня 2013 року виданий виконавчий лист № 2-101/2013 на підставі якого 13 грудня 2013 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 41238477.

12 лютого 2020 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

26 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61401135 на підставі виконавчого листа № 2-101/2013 від 15 жовтня 2013 року, виданого Вишгородським районним судом Київської області.

У межах здійснення виконавчого провадження № 61401135, 12 серпня 2021 року приватним виконавцем Голяченком І.П. винесено постанову про накладення арешту на готівкові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із скаргою, яка є предметом розгляду, а також встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність приватного виконавця щодо не розгляду його заяви від 13 серпня 2021 року про зняття арешту з грошових коштів, які містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , який використовується для зарахування заробітної плати, а тому, як вважає скаржник, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець мав заяву задовольнити та зняти арешт з майна.

У письмових поясненнях, заперечуючи проти задоволення скарги ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. зазначив, що рахунки, на які зараховуються надходження від відповідних підприємств, установ та організацій в тому числі як заробітна плата, пенсія, соціальні виплати не визначені законодавством, як рахунки зі спеціальним режимом використання, оскільки на такі рахунки можуть надходити будь-які зарахування, а не виключно заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо.

Приватний виконавець, посилаючись на положення статті 7 Закону України «Платіжні системи та переказ коштів в Україні», практику Верховного суду України та Верховного Суду, зазначає про відсутність визначення та існування зарплатного рахунку, а кошти після зарахування на рахунок отримувача стають його власністю та втрачають свій цільовий статус (заробітна плата, пенсія, соціальна виплата) та набувають статусу вкладу. Тому, кошти зараховані на відповідні рахунки, є вкладом, а не заробітною платою, пенсією, соціальною виплатною, тощо. При цьому виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця (стаття 24 Закону України «Про оплату праці»). А тому, приватний виконавець вказує, що арешт накладений на кошти, що перебувають па рахунку боржника не унеможливлює отриманим заробітної плані ОСОБА_1 за його бажанням, готівкою через касу роботодавці або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

Крім цього, приватний виконавець у письмових поясненнях, посилаючись на положення статей 48, 56, 59, 73 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що ним у постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення ті які заборонено законом та належать боржнику».Тобто, приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, а саме: що не підлягають арешту кошти, що містяться на рахунках боржника стягнення на які заборонено Законом, у тому числі статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження», перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який нараховується заробітна плата. Приватний виконавець зауважує, що приватний виконавець на час винесення постанови про арешт коштів боржника позбавлений можливості бути обізнаним про наявність/відсутність у боржника рахунків із спеціальним режимом використання спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Виконавець не може бути обізнаним про точні реквізити таких рахунків, та як наслідок, при накладенні арешту на кошти позбавлений можливості виокремити такі рахунки. Від банку такої інформації до приватного виконавця не надходило. Також приватний виконавець посилається на судове рішення Верховний Суд від 7 лютого 2019 року у справі № 727/6404/18, у якому зазначено, що у разі, коли банком при виконанні постанови державного виконавця не було враховано вказане в постанові застереження щодо непоширення арешту на кошти на рахунках, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом, державний виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи. Повідомлення про режим рахунку боржника законодавство покладає на фінансову установу. Жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку Боржника, заборонено звертати стягнення від банківської установи на адресу приватного виконавця не надходило. Таким чином, приватний виконавець вважає, що у його діях не вбачається жодних порушень норм чинного законодавства, рахунок вказаний боржником не входить в перелік рахунків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на які заборонено законом, а в матеріалах справи відсутні від банку документи, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення.

Так, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до

статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрату зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробі тної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Та, пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада

2003 року №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

При цьому, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відтак, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, згідно із частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, виконавець може зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З матеріалів справи зокрема, з довідки АТ «Райффайзен Банк» від 13 серпня

2021 року вбачається, що рахунок боржника № НОМЕР_1 , на кошти на який було накладено арешт 12 серпня 2021 року, є поточним рахунком боржника, який використовується для зарахування заробітної плати та інших платежів відповідно до законодавства України, чим спростовуються аргументи ОСОБА_1 та його представника, що цей рахунок відкритий лише для отримання заробітної плати. Той факт, що на вказаний рахунок зараховується лише заробітна плата ОСОБА_1 , не виключає можливість здійснювати інші зарахування на цей рахунок.

Таким чином, судом встановлено, що зазначений рахунок не відноситься до рахунку зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на яких заборонено.

АБ «Райффайзен Банк» постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 - виконав. Тобто, першочергово банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Разом з тим, аналізуючи норми статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що боржник, на майно (кошти) якого виконавцем накладено арешт, не може звертатися до виконавця з заявою про зняття арешту з майна (коштів), оскільки законом встановлено інший порядок вирішення цього питання.

Доводи скарги про те, що приватний виконавець порушив процедуру накладення арешту майна (коштів) боржника та вчинив дії по накладенні арешту на кошти без врахування, що вони використовуються для виплати заробітної плати, спростовуються встановленими у судовому засіданні обставинами справи та дослідженими доказами. Слід також відзначити, що у постанові приватного виконавця про накладення арешту на готівкові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, вказано «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом».

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, в судовому засіданні не було встановлено, що дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. носять протиправний характер та має місце його бездіяльність.

Отже, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що приватним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення арешту на арешту на готівкові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , оскільки приватним виконавцем використано надані йому права відповідно до закону без допущення у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів боржника та здійснено у відповідності з заходами, необхідними для своєчасного виконання рішення в порядку та у спосіб, що встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», а також встановлено відсутність підстав для зняття накладеного арешту за заявою боржника.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. здійсненні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 258, 259,

447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 вересня 2021 року.

Суддя О.П. Лукач