Провадження №2-з/369/91/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у цивільній справі №369/18115/21,-

ВСТАНОВИЛА:

23 грудня 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 заходити на територію домоволодіння та до будинку по АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 укладати будь які цивільно-правові угоди з відчуження Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 .

Заява заявника про забезпечення позову мотивована тим, що 02 лютого 2021 року, колишній чоловік заявниці - ОСОБА_3 , третя сторона за майбутнім позовом, подарував відповідачу за позовом - ОСОБА_2 , Ѕ приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 також вказує, що її колишній чоловік не має іншого будь якого нерухомого майна, винен був кошти третім особам, був останній час у дуже стривоженому стані та фактично не міг адекватно надавати оцінку своїм вчинкам, у зв`язку з чим заявниця вважає, що договір дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є удаваним, який вчинено сторонами для приховання договору купівлі продажу, щоб позбавити мене пріоритетного, права на купівлю частки в будинку та укладеним зі сторони ОСОБА_3 під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

Заявниця зазначає, що нею готується позов до суду про визнання договору дарування від 02 грудня 2021 року 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 недійсним за вище вказаними обставинами.

Заявниця вказує, що відповідач по справі, неодноразово погрожував їй та членам її сім`ї, морально вчиняє тиск на заявницю та інших членів сім`ї.

На переконання заявниці ОСОБА_2 , з грубим порушенням законодавства України набув право власності на спірну частку будинку та є юридична підстава визнати договір дарування недійсним.

Тому на підставі вище наведеного заявник просила суддю, вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 заходити на територію домоволодіння та до будинку по АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 укладати будь які цивільно-правові угоди з відчуження Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 .

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог в частині заборонити ОСОБА_2 укладати будь які цивільно-правові угоди з відчуження Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 , оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, заборона ОСОБА_2 укладати будь які цивільно-правові угоди з відчуження Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Щодо вимоги заявника заборонити ОСОБА_2 заходити на територію домоволодіння та до будинку по АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню так як Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_2 , а тому така заборона буде порушенням прав відповідача.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, а саме заборона ОСОБА_2 укладати будь які цивільно-правові угоди з відчуження Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 , є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне заборонити ОСОБА_2 укладати будь які цивільно-правові угоди з відчуження Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 , до моменту набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву - задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 укладати будь які цивільно-правові угоди з відчуження Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно із вимогами частини четвертої статті 152 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 код НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , м.т. НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач: ОСОБА_2 зареєстрований АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 .

Суддя: Фінагеєва І.О.