Номер провадження: 22-ц/813/6315/21
Номер справи місцевого суду: 498/964/19
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 Корой І.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , до Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування правового акту,-

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 20.09.2019 року №2015-VII, яким ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що за судовим рішенням від 25 квітня 1997 року він був власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , який за судовим рішенням від 07 листопада 2008 року перейшов у власність до третьої особи. Вказує на те, що з 1991 року він користувався присадибною земельною ділянкою за вказаною адресою в розмірі 0,586 га, яка за рішенням №46 від 23 травня 2007 року 6 сесії V скликання Великокомарівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області була передана у його приватну власність, з яких: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,250 га; для ведення особистого селянського господарства, площею 0,336 га. Зазначає, що на підставі вказаного рішення була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності позивача на зазначені вище земельні ділянки, яка погоджена компетентними органами та 25 березня 2010 року встановлені в натурі межі вказаних земельних ділянок. Вважає оскаржуване ним рішення селищної ради незаконним, оскільки воно порушує його права власника земельної ділянки - запроектована цим рішенням земельна ділянка є частиною наданої у його власність земельної ділянки площею 0,336 га для ведення особистого селянського господарства, тому він звернувся до суду із вказаним позовом та просив задовольнити його вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник позивача його вимоги підтримав повністю і додатково пояснив, що зазначеній у позові присадибній ділянці присвоєний кадастровий номер :02:001:0466 і порівняння її зображення на Публічній кадастровій карті України з ситуаційною схемою до оскаржуваного рішення підтверджує ту обставину, що бажане місце розташування присадибної ділянки площею 0,2500 га для відповідачки ОСОБА_2 розташоване між АДРЕСА_3 і повністю накладається на належну позивачу земельну ділянку площею 0,336 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала і суду пояснила, що оскаржуване позивачем рішення є законним, оскільки позивач втратив право на присадибну ділянку та ділянку для ведення особистого селянського господарства з дня продажу свого будинку третій особі, а спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності і позивачу не належить, вона не може бути надана для ведення особистого селянського господарства, встановлення її меж у 2010 році було незаконним. Підтверджує ту обставину, що спірна земельна ділянка розташована між АДРЕСА_3 та межує по довжині з північною стороною присадибної ділянки по АДРЕСА_2 .

Відповідач Великомихайлівська селищна рада відзив на позовну заяву не надала, повідомлялась про час і місце судових засідань, а її представник у судові засідання не з`являвся і про причини своєї неявки до суду не повідомляв.

Третя особа пояснень щодо позову не надавав, повідомлявся про час і місце судових засідань, в які не з`являвся і про причини своєї неявки до суду не повідомляв.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_1 представляє його адвокат.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно із підпунктами «а» - «г» ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 п. 12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель водного фонду, історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно із вимогами ч. 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 квітня 1997 року у справі №2-116, було визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , між позивачем і колективним сільськогосподарським підприємством ім. Ховренка.

Цим рішенням встановлено, що позивач був прийнятий у члени цього підприємства у 1992 році, яке продало йому вказаний будинок і він здійснив його оплату 17 жовтня 1995 року.

Право власності ОСОБА_1 на будинок було зареєстроване за ним 29 червня 1997 року Великомихайлівським БТІ на підставі вказаного судового рішення.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2008 року у справі №2-909, було визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , між позивачем ОСОБА_1 і третьою особою ОСОБА_3 ..

Право третьої особи ОСОБА_3 на вказаний будинок на підставі зазначеного вище судового рішення зареєстроване Великомихайлівським БТІ 29 грудня 2008 року за номером запису 33 в книзі 2б та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером майна 10391312.

За довідкою Великокомарівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області №326 від 18 травня 2007 року, позивач з 1991 року користується присадибною земельною ділянкою в розмірі 0,586 га, яка розташована за вказаною у судовому рішенні адресою, і числиться за погосподарською книгою за №05, особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Рішенням №46 від 23 травня 2007 року 6 сесії V скликання Великокомарівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, позивачу безоплатно були передані у приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_2 загальною площею 0,586, з них:

- для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,250 га;

- для ведення особистого селянського господарства, площею 0,336 га, які знаходились в його користуванні.

На підставі вказаного рішення, заяви позивача від 27 вересня 2007 року та його договору від 29 листопада 2007 року №4816 з ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», вказаним підприємством була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності позивача на зазначені вище земельні ділянки.

У вказаній документації наявні позитивні висновки щодо її погодження 07.08.2007 року №8-808/591 Великомихайлівським районним відділом земельних ресурсів і 07.08.2007 року №78 відділом містобудування і архітектури Великомихайлівської районної державної адміністрації, а також акти про встановлення в натурі меж земельних ділянок від 25 березня 2010 року з доданими до них кадастровими планами щодо присадибної ділянки площею 0,250 га та щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,336 га.

У додатку до вказаного акту (кадастровому плані) щодо присадибної ділянки прямокутної форми площею 0,2500 га зазначено, що по лінії від Б до В вона межує з АДРЕСА_3 , а по лінії від В до А межує із землею позивача ОСОБА_1 .. У додатку (кадастровому плані) щодо земельної ділянки площею 0,3360 га для ведення особистого селянського господарства зазначено, що по лінії від А до Б вона межує з АДРЕСА_3 , а по лінії від Д до А межує із землею позивача ОСОБА_1 (ПЗД - присадибна земельна ділянка). Ділянка для ведення особистого селянського господарства має Г-подібну конфігурацію і з південної та східної сторони (по лінії від Д до А) прилягає до присадибної ділянки (по лінії від В до А).

Відповідно до інформації на офіційному сайті Великомихайлівської селищної ради, за пунктом 2 її рішенням №249VII від 27.05.2016 року «Про перейменування вулиць в населених пунктах Великомихайлівської селищної ради», в с. Великокомарівка вул. Комсомольська перейменована в Паркову.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Рішенням Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 20.09.2019 року №2015-VII, відповідачці ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення прийняте на підставі відповідної заяви відповідачки ОСОБА_2 від 23.07.2019 року, до якої доданий графічний матеріал «Ситуаційна схема…», на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки між двома паралельними вулицями, з південної сторони якої розташовані підряд три земельні ділянки з визначеними кадастровими номерами.

У витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.09.2019 року зазначено, що земельна ділянка комунальної власності площею 0,2500 га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстрована у Державному земельному кадастрі 27.09.2019 року з присвоєнням кадастрового номера :02:001:0466.

На кадастровому плані цієї земельної ділянки зазначено, що по лінії від А до Б вона межує з АДРЕСА_3 , по лінії від Б до В з Великомихайлівською селищною радою, від В до Г межує із землею позивача ОСОБА_1 (кадастровий номер не визначений).

На Публічній кадастровій карті України (ортофотоплани з кадастровим поділом) зазначена вказана присадибна ділянка з кадастровим номером :02:001:0466, з південної сторони якої знаходяться підряд дві забудовані земельні ділянки з визначеними кадастровими номерами, а з північної сторони розташовані незабудовані та несформовані земельні ділянки без визначення кадастрових номерів.

З цієї ж карти (оглядова карта з кадастровим поділом) вбачається, що бажане місце розташування земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 за оспорюваним рішенням знаходиться між паралельними АДРЕСА_3 з північного боку присадибної ділянки з кадастровим номером :02:001:0466.

Порівняння скріншотів з Публічної кадастрової карти України з наданою селищною радою ситуаційною схемою та кадастровими планами до актів від 25 березня 2010 року про встановлення в натурі меж наданих у власність позивачу земельних ділянок підтверджує ту обставину, що бажане місце розташування присадибної ділянки площею 0,2500 га для відповідачки ОСОБА_2 за оспорюваним рішенням розташоване між АДРЕСА_3 і повністю накладається на надану у власність позивачу земельну ділянку площею 0,336 га для ведення особистого селянського господарства.

Однак, судова колегія зазначає, що рішення №46 від 23 травня 2007 року 6 сесії V скликання Великокомарівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, яким позивачу безоплатно була передана у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,336 га, було прийнято у відповідності до наведених вище положень законодавства, є актом індивідуальної діє, який вичерпав свою дію за фактом його виконання та до цього часу не скасоване і у судовому порядку не оскаржене.

Абзацом п`ятим пункту 2 Розділу VII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що у разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Зазначені положення свідчать про те, що спірна земельна ділянка є об`єктом цивільних прав позивача, оскільки вона до 1 січня 2013 року була передана у власність позивачу, щодо неї розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, щодо неї визначена площа і межі, тому вона вважається сформованою, а відомості про неї можуть бути внесені до Державного реєстру земель на підставі наявної у позивача вказаної технічної документації з наступною державною реєстрацією права власності на неї позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

На підставі вищевикладеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка була передана у приватну власність позивача і він не був позбавлений цього права у встановленому законом порядку, а тому оспорюване ним рішення Великомихайлівської селищної ради про надання відповідачці ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй у власність цієї ж земельної ділянки є таким, що порушує права позивача, як власника земельної ділянки, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи своєї апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 28 грудня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік