справа № 754/736/19
Окрема думка судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Олійник А. С. на ухвалу Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 754/736/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рвач Жанна Віталіївна, ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Суть спору та ухвалені рішення
У січні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_3 , звернулись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В. за № 1366.
Позов обґрунтований тим, що 27 квітня 2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_5 , який діяв за згодою батьків, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 08 травня 2012 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зареєстровано право власності по 1/4 частині вказаної квартири. Із 2012 року і до дня звернення позивачів до суду у цій квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Позивачі зазначають, що з моменту придбання квартири вони провели в ній роботи, які суттєво збільшили її вартість. Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Центр оцінки» про незалежну оцінку майна, від 02 січня 2019 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 02 січня 2019 рік становить 1 298 935,00 грн.
Ця квартира є єдиним місцем проживання дітей, проте рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, яке постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року залишено без змін, квартиру витребувано з володіння позивачів. До укладення правочину купівлі квартири ОСОБА_4 не повідомляла позивачів про наявність будь-яких судових рішень стосовно цієї квартири, про продаж квартири на підставі недійсного договору купівлі-продажу. Тобто договір купівлі-продажу вказаної квартири укладено ОСОБА_4 шляхом введення покупців в оману. Таким чином, діями відповідача позивачам завдано матеріальних збитків та моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень
Протокольною ухвалою Деснянського районного суду міста Києва залучено до участі у справі як третю особу ОСОБА_5 .
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 27 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В. за № 1366; відшкодовано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 шкоду у розмірі 291 350,00 грн кожному. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольнивши позов в частині визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір вчинений під впливом обману з боку відповідача. Частково задовольнивши позов у частині стягнення з відповідача на користь позивачів шкоди, суд першої інстанції виходив з ринкової вартості квартири та кількості її власників.

Відмовивши в іншій частині позову, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження проведення ремонтних робіт у квартирі та того, що діями відповідача позивачам завдана моральна шкода у зазначеному ними розмірі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21 серпня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, у якій просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову та відмовити у позові повністю.

Висновки судів не відповідають обставинам справи, суд застосував норми матеріального права про стягнення збитків в подвійному розмірі. Проте такі норми не підлягають застосуванню.

У конкретній ситуації закон передбачає єдиний належний спосіб захисту порушеного права, який визначений статтею 661 ЦК України.

Позивачі залишаються власниками та фактичними володільцями квартири, отже ніяких втрат не понесли.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди порушили норми процесуального права, не встановили всіх обставин у справі, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, а зроблені висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Позивачі не довели вчинення оспорюваного правочину під впливом обману. Квартира зареєстрована за позивачами, тому вони не понесли збитків. Суд вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , який вимог щодо предмета спору не заявляв. Суди застосували позовну давність без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743.

Фактичні обставини справи

27 квітня 2012 року між ОСОБА_4 і неповнолітнім ОСОБА_5 (що діяв за згодою батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діяли від свого імені та як законні представники малолітньої ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого продавець продає та передає, а покупці купують вказану квартиру таким чином: ј частина квартири на ім`я ОСОБА_5 , 1/4 - на ім`я ОСОБА_3 , 1/4 - на ім`я ОСОБА_1 , 1/4 - на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 13-14). Вартість квартири становить 1 298 935 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, яке постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року залишено без змін, витребувано з володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , зазначену квартиру.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2008 року довіреність від 12 грудня 2003 року, видану ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_9 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О. А., зареєстровану в реєстрі за № 2422, визнано недійсною. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 грудня 2003 року укладений між ОСОБА_9 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Повернуто сторони за договором купівлі-продажу від 27 грудня 2003 року у первісний стан.

Ухвалою Верховного Суду України від 22 вересня 2009 року залишено без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 квітня 2009 року, яким рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2008 року скасовано в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_4 про визнання її добросовісним набувачем та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_4 визнано добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 за угодою купівлі-продажу цієї квартири від 30 липня 2004 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. за реєстровим номером 2353у.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовлено.

Підстави та мовити окремої думки

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 рокукасаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 754/736/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В., ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, закрив.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що з урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Судувід 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743 та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Не погоджуюсь із закриттям касаційного провадження у цій справі.

Предметом спору у цій справі є визнання недійним договору купівлі-продажу квартири, який укладено під впливом обману, відшкодування витрат та моральної шкоди з тих підстав, що квартиру витребувано у покупців за рішенням суду відповідно до статті 388 ЦК України.

Дійшовши висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2012 року, суди виходили з того, що він вчинений під впливом обману з боку відповідача щодо відсутності спорів щодо квартири.

Задовольнивши позов про визнання договору купівлі-продажу від 27 квітня 2012 року недійсним та відшкодувавши позивачам збитки в подвійному розмірі, суди послалися на норми частини другої статті 230 та статті 661 ЦК України.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Є обґрунтованим висновок Верховного Суду у цій справі, що правовий висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Судувід 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743, та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України), а саме у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 127/6582/16-ц

Вважаю, що правовідносини у справах №754/736/19 і 127/6582/16-ц є подібними за змістом. Розходження у деяких деталях цих справ не може впливати на висновок про подібність правовідносин, оскільки в обох справах для вирішення спору необхідно дослідити питання щодо належного способу захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З огляду на суперечливість висновків суду апеляційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у цій справі, обраного позивачем способу захисту порушеного права: визнання недійсним договору (стаття 203 ЦК України) та відшкодування збитків (частина друга статті 203 та стаття 661 ЦК України), встановлені обставини справи, враховуючи, що після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення, Верховний Суд у подібних правовідносинах виклав висновок щодо способу захисту порушеного права у постанові від 31 травня 2021 року у справі № 127/6582/16-ц, з метою забезпечення єдності судової практики, вважаю необхідно було вийти за доводи касаційної скарги, переглянути законність та обгрунтованість судових рішень.

Суддя Верховного Суду А. С. Олійник