ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 641/9063/20

провадження № 22-ц/818/5723/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року в складі судді Чайки І.В.,

у с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 65 404,34 грн, 30 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 18 листопада 2017 року по вулиці Шевченка при виїзді з двору житлового будинку АДРЕСА_1 сталася дорожньо транспортна пригода (далі ДТП) за участю її транспортного засобу автомобіля «BMW 735i», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «ГАЗ 33022», державний номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 .

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року провадження в адміністративній справі відносно водія ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Однак, в мотивувальній частині постанови зазначено, що на підставі зібраних доказів у діях водія ОСОБА_2 встановлено порушення правил дорожнього руху (далі ПДР), що спричинило ДТП та пошкодження транспортних засобів.

Оскільки цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час ДТП застрахована не була, Моторне транспортне страхове бюро України (далі МТСБУ) прийняло рішення про виплату позивачу в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суми в розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до звіту № 1385 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, складеного 27 грудня 2017 року сертифікованим оцінювачем ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 735i», державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить суму в розмірі 165 404,34 грн.

Таким чином, різниця між встановленим розміром відновлювального ремонтом та здійсненою МТСБУ виплатою становить суму в розмірі 65 404,34 грн, що підлягає стягненню з відповідача на підставі статтей 1166, 1187 ЦПК України.

Через неможливість користуватися належним їй автомобілем, вона перенесла стрес, нервові навантаження, повинна була докладати додаткових зусиль для організації життя, вирішення питання щодо відновлення транспортного засобу, що призвело до порушення життєвого укладу. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінює в 30 000,00 грн.

В лютому 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на позову заяву, в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відзив мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, оскільки вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту оплати проведеного ремонту та його вартості.

Вказує, що звіт № 1385 від 27 грудня 2017 року про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, на який посилається позивачка, відповідно до положень ЦПК України немає для суду заздалегідь встановленої сили та оцінюється ним разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Зазначає, що в позовній заяві не викладено міркувань, з яких виходила позивачка, визначаючи розмір моральної шкоди, та не надано доказів на підтвердження такої шкоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року позов ОСОБА_1 частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 65 404,34 грн, 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 954,10 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина водія ОСОБА_2 у споєнні ДТП доведена належними та допустимими доказами. Розмір відновлювального ремонту автомобіля «BMW 735i», державний номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується звітом № 1385 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, складеним 27 грудня 2017 року сертифікованим оцінювачем ОСОБА_3 . Враховуючи виплачену МТСБУ суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн, суд першої інстанції вважав, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 65 404,34 грн.

Суд першої інстанції також вважав доведеним факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб позивачки. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 3 000,00 грн.

10 серпня 2021 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та об`єктивному її розгляду, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Позивачкою в порушення вимог статтей 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт оплати проведеного ремонту, тому встановити фактичний розмір шкоди неможливо.

Звіт № 1385 від 27 грудня 2017 року про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин немає для суду заздалегідь встановленої сили та має оцінюватися ним разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Інших доказів позивачкою не надано.

Зазначає, що в позовній заяві не викладено міркувань, з яких виходила ОСОБА_1 визначаючи розмір моральної шкоди, та не надано доказів на підтвердження такої шкоди.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини другої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб автомобіль «BMW 735i», державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 77).

18 листопада 2017 року по вулиці Шевченка при виїзді з двору житлового будинку АДРЕСА_1 сталася ДТП за участю транспортного засобу автомобіля «BMW 735i», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «ГАЗ 33022», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року провадження в адміністративній справі відносно водія ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 8 10).

В постанові заначено, що факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 124505 від 18 листопада 2017 року; схемою місця ДТП; поясненнями водіїв; висновком судової авто-технічної експертизи № 436 від 14 лютого 2018 року.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи № 436, складеним 14 лютого 2018 року судовим експертом Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бакаріуса в даній дорожньо транспортній ситуації (далі ДТС) водій автомобіля ГАЗ 33022», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.2 та розділу 33 п/п 2.1 додатка 1 ПДР України для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній ДТС дії водія автомобіля ГАЗ 33022», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.2, а також розділу 33 п/п 2.1 додатка 1 ПДР України і знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час ДТП застрахована не була.

Згідно з листом МТСБУ від 10 травня 2018 року № 14634 бюро розглянуло справу щодо відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_1 в результаті ДТП, яка мала місце 18 листопада 2017 року, за участю транспортного засобу автомобіля «BMW 735i», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «ГАЗ 33022», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та прийняло рішення про відшкодування матеріальної шкоди суми в розмірі 100 000,00 грн (а. с. 20).

ОСОБА_1 отримала від МТСБУ суму в розмірі 100 000,00 грн відшкодування.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди.

Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини відповідача.

З урахуванням визначених ЦПК України принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та відповідно до статті 1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена не з його вини.

Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_2 оскільки його не притягнуто до адміністративної відповідальності, є безпідставним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року про закриття провадження у адміністративній справі ухвалена з порушенням норм КУпАП, а тому не може бути доказом у даній цивільній справі, суд апеляційної скарги не приймає до уваги, оскільки вказана постанова є чинною та набрала законної сили.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

В пункті 41.1.а) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Оскільки цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час ДТП застрахована не була, МТСБУ здійснило відшкодування на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до звіту № 1385 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, складеного 27 грудня 2017 року сертифікованим оцінювачем ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 735i», державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить суму в розмірі 165 404,34 грн (а. с. 11 - 19).

Заперечень щодо вказаного звіту та розміру матеріальної шкоди в апеляційній скарзі не викладено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів, які б підтверджували факт оплати проведеного ремонту, не є підставою для звільнення ОСОБА_2 від відшкодування завданих матеріальних збитків та не спростовують вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

З урахуванням викладеного, встановивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений МТСБУ на користь позивачки розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 65 404,34 грн, як різниці між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.

Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суди мають врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судова колегія вважає доведеним, що у результаті ДТП позивачці було завдано моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту. Внаслідок пошкодження транспортного засобу ОСОБА_1 була позбавлена можливості користування автомобілем, що внесло негативні корективи в звичайний повсякденний життєвий ритм та створило дискомфорт, в тому числі і психологічний. Позивачка була змушена докладати зусиль для відновлення своїх порушених прав та вирішувати питання щодо відновлення транспортного засобу, що негативно позначилось на її повсякденному житті та моральному стані.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини даної справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відшкодування завданої позивачці моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати и детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський