Справа № 445/1439/20
провадження № 2/445/98/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.

секретаря судового засідання Бездєтко М.П.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Кузьми О.М.

представник третьої особи Судді О.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Начального центру Національної гвардії України (віськова частина 3007), третіх осіб: органу опіки та піклування Золочівської районної держадміністрації Львівської області, ОСОБА_4 про скасування рішення житлово-побутової комісії Начального центру Національної гвардії України ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Навчальний центру національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування протокольного рішення № 2 засідання житлово-побутової комісії Навчального центру Національної Гвардії України військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2020 року щодо зняття ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з квартирного обліку та зобов`язати Навчальний центр Національної гвардії України військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на квартирному обліку .

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_4 , є колишнім чоловіком ОСОБА_1 . На підставі рішення житлово-побутової комісії вказаної військової частини, як сім`ї, їм виділили кімнату АДРЕСА_1 , тобто гуртожитку, який належить військовій частині НОМЕР_1 та зарахували на квартирний облік. Потім у них народилися діти: ОСОБА_4 , 2002 р.н. та ОСОБА_2 , 2003 р.н. і вся їх сім`я була зареєстрована у вищевказаній кімнаті гуртожитку в/ч. Після розлучення, 27.10.2010 року з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перейшла жити до своєї матері, а колишній чоловік та діти залишилися бути зареєстрованими за вищевказаною адресою в гуртожитку військової частини. ОСОБА_1 добровільно знялась з реєстрації в січні 2020 року. 07.02.2020 року житлово-побутовою комісією Навчального центру Національної Гвардії України військової частини НОМЕР_1 , було прийняла рішення про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Підставою для зняття з обліку дітей було вказано- розлучення батьків. Вважають, таке зняття з квартирного обліку дітей- ОСОБА_7 та ОСОБА_2 незаконним, тому просять рішення скасувати та поновити ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на квартирному обліку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , яка представляє інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримала, надала аналогічні пояснення зазначені у позові та просила його задовольнити. Крім цього, доповнила, що вона ніколи не мала на праві власності особистого будинку чи квартири, після розлучення проживає в однокімнатній квартирі своєї матері, тому немає можливості приписати туди дітей. Якщо діти будуть виписані, то вони втартять право на реєстрацію, бо їх немає куди приписати.

ОСОБА_4 підтримала пояснення ОСОБА_1 та дала посянення, аналогічні за змістом позовної заяви, просила позов задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в судовому засдіанні підтримав вимоги позову, дав пояснення аналогічні за змістом позовної заяви, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 , в судовому засіданні позов не визнав, дав пояснення, аналогічні за змістом письмових заперечень у відзиві поданого до суду 28.09.2021 р. Додатково суду пояснив, що дії відповідача були правомірними. Житлова комісія військової частині НОМЕР_1 діяла в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного на той час законодавства, зокрема вимог Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №278 від 15.07.2007 року (чинної на момент ухвалення оскаржуваного рішення).

Третя особа-представник служби у справах дітей Золочівської РДА- Суддя О. підтримав позовні вимоги . Вважає, що діти повинні залишитися зареєстрованими з батьком.

Третя особа- ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснив, що він вважає, що НЦНГУ (в/ч НОМЕР_1 ) правомірно зняла з реєстрації дітей, колишня дружина- ОСОБА_1 може зареєструвати їх там , де вона проживає.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Судом встановлено, що згідно Витягу протоколу № 3 засідання житлово-побутової частини 3007 ВВ МВС України від 31.05.2004 року, прапорщика ОСОБА_4 , разом із дружиною - ОСОБА_1 та двома дітьми: ОСОБА_10 , 2002 р.н., ОСОБА_2 , 2003 р.н., було зареєстровано на квартирному обліку для одержання житла. Згідно цього ж витягу з протоколу, встановлено, що прописаний він разом з членами сім`ї в житловій кімнаті гуртожитку в/ч НОМЕР_1 в кімнаті АДРЕСА_1 з 21.12.2000 року.

Як вбачається з Витягу з протоколу № 2 засідання житлово-побутової комісії НЦ ВВ МВС України з 07.02.2020 року, було ухвалено, внести зміни в кавартирну справу прапорщика ОСОБА_4 та зняти з квартирного обліку колишню дружину - ОСОБА_1 , дочку ОСОБА_4 , сина ОСОБА_2 , а також виключити їх із загальних та першочергових списків військовослужбовців та членів їх сімей, які перебувають на квартирному обліку у Навчальному центрі НГ України.

Згідно Довідки Львівського торгівельно-економічного університету № 295 від 16.04.2020 року- ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання освітнього ступеня "бакалавр" факультету товарознавства, управління та сфери обслуговування.

Відповідно до Довідки № 7 від 10.12.2021 року Львівського торгівельно-економічного університету, ОСОБА_3 , проживає в гуртожитку ЛТЕУ без реєстрації.

З представленого суду повідомлення Київського національного університету будівництва і архітектури від 07.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , зараховано студентом денної форми навчання КНУБА для здоббуття ступеня бакалавра.

Згідно Довідки, наданої завідувачем гуртожитку № 6 КНУБА - ОСОБА_11 , ОСОБА_2 в даному гуртожитку проживає без реєстрації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 24 цього Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Як вбачається з пояснень сторін та доданих доказів батько ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 , не був знятий з квартирного обліку та залишився проживати та залишився зареєстрованим у кімнаті АДРЕСА_1 .

Трудові відносини ОСОБА_4 з відповідачем не припинені

Відповідач в судовому засдіанні та у відзиві посилається нап. 3.15. Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом МВС України 28.07.2007 N 278, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 р. за N 942/14209

Відповідно до п. 3.15. Військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в разі:
- поліпшення житлових умов, унаслідок чого потреба в наданні житла минула;

- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік;

- засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

- звільнення з військової служби через службову невідповідність, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої-другої статті 61, статей 64, 65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Оскільки, відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом із наймачем. За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом встановлено, що на час вибуття із спірного житла позивачі ОСОБА_12 та ОСОБА_2 були неповнолітніми особами, які самостійно не могли визначати своє місце проживання, а тому, суд приходить до висновку,що, за вищевказаними позивачами збереглося право на користування житлом за місцем проживання їх батька, незважаючи на факт зміни постійного місця проживання та сам факт не проживання в спірному житловому приміщенні.

Оскільки неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній кімнаті гуртожитку не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування цим житлом.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки неповнолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним у цьому випадку є забезпечення найкращих інтересів дітей.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Судувід 16 грудня 2020 року у справі № 206/4028/18, від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17 та враховано судом першої інстанції при розгляді цієї справи по суті спору.

Житлові права охороняються законом за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч із призначенням цих прав чи з порушення.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

З урахуванням викладеного вище, виконання відповідачем положень внутрішніх нормативно-правових актів Міністерства оборони України, тобто виключення квартири з числа службових на підставі рішення житлової комісії, погодженого у встановленому порядку,суд вважає заперечення преставника відповідача безпідставними.

Ураховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих відносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, ст 35 ЖК України суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Протокольне рішення № 2 засідання житлово-побутової комісії Навчального центру Національної Гвардії України військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2020 року про зняття з квартирного обліку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.

Зобов`язати Навчальний центр Національної гвардії України військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартирному обліку з моменту скасування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення проголошений 24.12. 2021 р.

Суддя М. В. Бакаїм