ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/598/21

Головуючий у першій інстанції - Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/868/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша чернігівська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2021 року (ухвалене о 10:18, повний текст рішення складено 05.04.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому після уточнення, просила визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в чотири місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . За життя, а саме 23 червня 2008 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. На даний час у Першій чернігівській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа щодо майна померлого. У встановлений законом строк позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживає за межами України і дізналась про смерть дідуся лише на початку січня 2021 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2021 року замінено первісного відповідача - Чернігівську міську раду належним відповідачем, яким є ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки - адвокат Потапова С.М., посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, який задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, що є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Заявниця указує, що саме карантинні обмеження, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна, необізнаність про смерть спадкодавця і стали причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу, Перша Чернігівська державна нотаріальна контора просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду - без змін.

Зазначає, що оскільки новий заповіт ОСОБА_3 , посвідчений Петрушиною Л.М., призваним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу від 18 липня 2019 року, охоплює усе його спадкове майно, то він повністю скасовує дію усіх його попередніх заповітів. Таким чином, ОСОБА_1 не закликатиметься до спадкування за зазначеним неї заповітом. Поновлення права на визначення додаткового строку для прийняття спадщини не призведе до появи в неї прав на спадкування.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Потапової С.М., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко Н.М., яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення - зміні в частині мотивів відмови, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що зазначені позивачем перешкоди для вчасного подання заяви до нотаріуса не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини; позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому підстави для застосування правил частини третьої статті 1272 ЦК України відсутні.

З висновком районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 погоджується апеляційний суд, однак зазначеного районний суд дійшов з помилкових мотивів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 19, 54).

За життя, а саме 23 червня 2008 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів позивачці ОСОБА_1 (а.с. 4).

18 липня 2019 року ОСОБА_3 склав інший заповіт, яким все своє майно воно, яке на день його смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати і на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині - відповідачці ОСОБА_2 (а.с. 53, 65).

05 вересня 2020 року ОСОБА_2 подала до Першої чернігівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 (а.с. 18), за якою заведено спадкову справу № 120/2020 щодо майна останнього (а.с. 18-20).

19 січня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника подала до Першої чернігівської державної нотаріальної контори копію заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 47).

Листом від 21 січня 2021 року за № 37/01-16 Перша чернігівська державна нотаріальна контора повідомила позивачку про залишення її заяви про прийняття спадщини без розгляду і її повернення через відсутність оригінала заяви (а.с. 48).

Матеріали справи не містять документів на підтвердження родинних відносин ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто та є вільним волевиявленням особи щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340).

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Чинне спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина.

За життя ОСОБА_3 було складено два заповіти. Зокрема, заповітом від 23 червня 2008 року ОСОБА_3 заповів позивачці ОСОБА_1 все своє майно. У подальшому, заповітом від 18 липня 2019 року ОСОБА_3 все своє майно заповів відповідачці ОСОБА_2 .

Таким чином, у силу положень статті 1254 ЦК України заповітом ОСОБА_3 від 18 липня 2019 року скасовано попередній заповіт від 23 червня 2008 року, складений на ім`я ОСОБА_1 . Останній заповіт є чинним, не оспорений позивачкою.

Відтак, ОСОБА_1 не належить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , яким в силу приписів ст. 1272 ЦК України надано право на визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини у разі його пропуску з поважної причини.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску ОСОБА_1 , яка не є спадкоємицею, строку для подання заяви про прийняття спадщини, не заслуговують на увагу.

Ураховуючи, що до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 районний суд дійшов з помилкових мотивів, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2021 року підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2021 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

А.А. Скрипка