Золочівський районний суд Харківської області
Справа № 622/989/21
У Х В А Л А

16.09.2021 смт Золочів

Суддя Золочівського районного суду Харківської області Чернова О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна, що є у спільній частковій власності, та про припинення права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій вона просить суд здійснити розділ житлового будинку АДРЕСА_1 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Виділити позивачу ОСОБА_1 в натурі частину будинку, що знаходиться в користуванні позивача (квартира АДРЕСА_2 ) загальною площею 46,3 кв.м. житловою площею 24,3 кв.м. та опалювальною площею 37.7 кв.м. а також господарські будівлі. Припинити право спільної часткової власності на зазначений будинок.

09.09.2021 року в результаті авторозподілу справа була передана судді Черновій О.В.

Ознайомившись із вказаною позовною заявою, вважаю, що вона підлягає залишенню без руху.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначила обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та грунтується на законі.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про розділ майна, що є у спільній частковій власності, та про припинення права спільної часткової власності позивачка просить здійснити розділ житлового будинку АДРЕСА_1 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Виділити позивачу ОСОБА_1 в натурі частину будинку, що знаходиться в користуванні позивача (квартира АДРЕСА_2 ) загальною площею 46,3 кв.м. житловою площею 24,3 кв.м. та опалювальною площею 37.7 кв.м. а також господарські будівлі. Припинити право спільної часткової власності на зазначений будинок.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Відповідно до ст. ст. 364,367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок" при вирішенні прав про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом.

Для поділу будинку в позові повинна бути обґрунтована технічна можливість виділити вказану частку.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Частиною 3 ст. 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Отже наслідки поділу та виділу спільного майна, а саме припинення права спільної власності, є однаковими.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Враховуючи наведене, позивачу необхідно правильно визначити зміст позовних вимог (тобто визначитися з якими позовними вимогами позивач звертається до суду), встановити предмет та підстави позову, конкретизувати спосіб захисту свого порушеного права у відповідності до вимог ЦК України, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав, який не суперечить закону і який просить визначити у рішенні, сформулювати вірно позовні вимоги.

Також відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання право власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Однак позивачем не надано документальних підтверджень вартості майна, відносно якого виник спір.

Щодо визначення ринкової вартості нерухомого майна, суд звертає увагу позивача, що дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

В якості доказу вартості майна, суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна.

У зв`язку з чим, позивачеві необхідно визначити ціну позову, яка повинна дорівнювати дійсній ринковій вартості спірного майна станом на день подання позовної заяви до суду, з наданням до суду відповідних доказів на підтвердження визначеної вартості майна.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду позовної заяви не майнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем в позовній заяві ціну позову не вказано та сплачено судовий збір в сумі 908 грн.

Оскільки позивачем не надано документальних підтверджень дійсної вартості майна, відносно якого виник спір, суд позбавлений можливості перевірити правильність та достатність сплати судового збору.

Тому позивачу слід додати до позовної заяви документальні докази вартості майна (звіти про ринкову його оцінку чи інше), визначити ціну позову та в разі необхідності доплатити судовий збір.

Крім цього позивачем не надано документів щодо належності земельної ділянки, технічний паспорт наданий не в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна, що є у спільній частковій власності, та про припинення права спільної часткової власності, залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання даної ухвали Золочівського районного суду Харківської області.

У разі усунення недоліків позовної заяви в зазначений строк, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Чернова О. В.