ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1504/20
Провадження № 22-ц/4820/1257/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказу, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в складі судді Сагайдак І.М. від 31 травня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

У червні 2020 року Сільськогосподарський кооператив ім. Щорса, звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, зазначав, що згідно установчих документів СГК ім. Щорса є правонаступником усіх майнових та особистих немайнових прав та обов`язків Колективного сільського господарського підприємства ім. Щорса (далі КСП ім. Щорса). Протоколом загальних зборів КСП ім. Щорса від 12.01.2000 року №1 вирішено реорганізувати на основі КСП ім. Щорса сільськогосподарський кооператив ім. Щорса. На підставі протоколу загальних зборів КСП ім. Щорса, від 15.02.2000 року №2 створено сільськогосподарський кооператив ім. Щорса (ідентифікаційний код 03788313), який є правонаступником КСП ім. Щорса (ідентифікаційний код 03788313)

В порядку правонаступництва до СГК ім. Щорса перейшло право колективної власності на землю площею 2339,9 га в межах згідно з планом відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №004, виданого 01 червня 1995 року на ім`я КСП ім. Щорса.

У березні 2020 року СГК ім Щорса стало відомо, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області передало у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки, належної СГК ім. Щорса на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01 червня 1995 року.

Передана у власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка під час проведення паювання земель не була розпайована, а отже, залишилася у колективній власності СГК ім. Щорса.

Жодним уповноваженим на те органом рішення про припинення права колективної власності на землю площею 2339,9 га згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01 червня 1995 року не приймалося, КСП ім. Щорса та його правонаступник СГК ім. Щорса у добровільному порядку не відмовлялися від права колективної власності на землю, яка залишилася не розпайованою. Тому вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не мало жодних правових підстав розпоряджатись земельною ділянкою площею 2 га, кадастровий номер :03:018:0321, та передавати її у власність ОСОБА_1 .

Відтак наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22.12.2014 року №22-7233/14-14-СГ, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :03:018:0321) прийнятий з порушенням норм ст.ст. 116, 141, 142 Земельного кодексу України.

З цих підстав позивач просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7233/14-14-СГ від 22 грудня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:018:0321, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:018:0321, для ведення особистого селянського господарства №47544717 від 13 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_1 ; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :03:018:0321; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за №12031572 від 12 листопада 2015 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером :03:018:0321.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Сільськогосподарський кооператив ім. Щорса просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити позов. На його думку, є хибним висновок суду про те, що реорганізація КСП ім. Щорса шляхом перетворення у СГК ім. Щорса не відбулася. Так, 15.02.2000 року проведено реєстрацію нового підприємства СГК ім. Щорса як правонаступника КСП ім. Щорса з ідентичним ідентифікаційним кодом , який не змінювався.

Спірна земельна ділянка перебувала у колективній власності КСП ім. Щорса і його правонаступника СГК ім. Щорса, підлягала розпаюванню і використовується сумісно членами СГК, свого первинного статусу не змінювала, і не може бути відчужена чи використана за будь-яким іншим цільовим призначенням, її розмір та зовнішні межі визначені схемою паювання земель колективної власності та перебуває у спільній частковій власності.

Також відсутні відповідні рішення щодо встановлення протиправності дій державного реєстратора щодо правонаступництва СГК ім. Щорса. Відповідач ОСОБА_1 не був членом КСП ім. Щорса і не є членом СГК ім. Щорса. Також не враховано, що за висновком земельно-технічної експертизи спірна земельна ділянка накладається та повністю входить в межі земельної ділянки 2339,9 га згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01.06.1995 року СГК ім. Щорса.

У відзиві Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. ОСОБА_1 подав на затвердження до Головного управління погоджений у встановленому ст. 1861 ЗК України проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. У проекті землеустрою містився висновок експерта державної експертизи. За умови чинності обов`язкового позитивного висновку експерта державної експертизи, не може бути скасований наказ Головного управління від 22.12.2014 року №22-7233/14-14-СГ.

Твердження позивача, що спірна земельна ділянка належить на праві власності СГК ім. Щорса вважає безпідставним, як і твердження, що позивач дізнався про своє порушене право лише у березні 2020 року під час обстеження земельних ділянок. Вважає, що позивачем не доведено порушення його прав, а також пропущено строк звернення до суду.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області на підставі рішення Ладигівської сільської ради народних депутатів №1 від 17 лютого 1995 року передано у колективну власність для вирощування сільськогосподарської продукції 2339,9 га землі в межах згідно з планом.

Згідно Списку громадян членів КСП ім. Щорса, що є Додатком №1 до зазначеного Державного акта, на момент передачі земельної ділянки у колективну власність КСП ім. Щорса його членами були 637 осіб.

Згідно протоколу загальних зборів КСП ім. Щорса №1 від 12.01.2000 року прийнято рішення про організацію СГК ім. Щорса та проведення 15 лютого 2000 року установчих зборів.

Протоколом №2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15.02.2000 року вирішено припинити діяльність КСП ім. Щорса і створити на його базі за участі 10 засновників СГК ім. Щорса, який буде правонаступником КСП ім. Щорса.

15.02.2000 року протоколом №1 загальних зборів членів СГК ім Щорса затверджено установчий договір та статут, якими визначено, що СГК ім. Щорса є самостійним господарюючим суб`єктом, який створений відповідно до Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» і є правонаступником КСП ім. Щорса щодо майнових та особистих немайнових прав та обов`язків, в тому числі всіх трудових прав та обов`язків.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) позивач СГК ім. Щорса є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 03788313, яка створена 28 грудня 2000 року.

За таким же ідентифікаційним кодом 03788313 у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 18 лютого 1993 року було зареєстровано КСП ім. Щорса, що підтверджується довідкою Хмельницького обласного управління статистики №1238 від 09 липня 1996 року.

18.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області №22-4228/14-14-СГ від 18.09.2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області №22-7233/14-14-СГ від 22 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та надано йому у власність земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :03:018:0321, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

13.11.2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на зазначену земельну ділянку та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 .

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №0125/20 від 15 лютого 2021 року спірна земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :03:018:0321, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладається та повністю входить у межі земельної ділянки загальною площею 2339,9 га, яка була передана у колективну власність КСП ім. Щорса згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01.06.1995 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено своє правонаступництво після КСП ім. Щорса, окрім того, СГК ім. Щорса не володіє правом користування чи правом власності на спірну земельну ділянку, а отже, його права не порушуються оскаржуваними рішеннями, на підставі яких ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку.

Так, відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 37 ЦК Української РСР у відповідній редакції станом на час виникнення спірних правовідносин (2000 рік), юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання); при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходять до новостворених юридичних осіб; при приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої; майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Згідно з нормами Закону України «Про підприємства в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, колективне підприємство визначено як вид підприємств в Україні, ліквідація та реорганізація якого відповідно до ст. 34 (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог антимонопольного законодавства, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду; підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України; при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Статтею 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» в редакції на час припинення КСП ім. Щорса визначено, що реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду. У разі злиття підприємства з іншим підприємством усі майнові права та обов`язки кожного з них переходять до новоствореного підприємства. У разі поділу підприємства до новостворених підприємств переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. При перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Отже, за приписами наведених законів при злитті, приєднанні чи перетворенні підприємства правонаступник реорганізованого підприємства отримує за передаточним балансом його зобов`язання та майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об`єктами власності. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Як на підставу позову позивач СГК ім. Щорса вказував про те, що він є правонаступником КСП ім. Щорса. Згідно з Державним актом КСП ім. Щорса на праві колективної власності належала земельна ділянка загальною площею 2339,9 га для вирощування сільськогосподарської продукції, що розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка в подальшому в порядку правонаступництва перейшла у власність позивача.

На підтвердження факту правонаступництва СГК ім. Щорса посилалося на протокол № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15 лютого 2000 року, установчий договір та статут СГК ім. Щорса, а також єдиний для КСП ім. Щорса та СГК ім. Щорса ідентифікаційний код підприємства у Реєстрі.

Однак зі змісту протоколу № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15 лютого 2000 року вбачається, що загальні збори вирішили припинити діяльність КСП ім. Щорса і на його базі за участі 10 засновників створити СГК ім. Щорса.

Таким чином, зазначене рішення загальних зборів є рішенням не про реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, відокремлення чи перетворення юридичної особи), а про припинення юридичної особи.

Також на підтвердження наявності та обсягів правонаступництва позивачем не надано доказів прийняття загальними зборами членів КСП ім. Щорса рішення щодо передачі залишку майна КСП та земель, що не підлягали розпаюванню і не були розпайовані, підприємству СГК ім. Щорса як правонаступнику на підставі норм Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Зміст пункту 4.10 Статуту СГК ім. Щорса щодо правонаступництва позивача після КСП ім. Щорса не є достатнім доказом на підтвердження цієї обставини, оскільки статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.

Крім того, згідно указу Президента України від 08.08.1995 року, №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі майна радгоспів. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Цим указом Президента України від 03.12.1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» передбачалося реформування протягом грудня 1999 року - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом: забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських фермерських господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності.

Отже, відповідно до зазначених указів паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність, зокрема, колективним сільськогосподарським підприємствам.

Позивач не навів правових підстав, з яких у СГК ім. Щорса могли залишитися у власності спірні землі сільськогосподарського призначення, які не підлягали розпаюванню та не були розпайовані.

При цьому передача сільськогосподарських угідь від колективного сільськогосподарського підприємства до власності юридичної особи, землі якої не підлягають розпаюванню відповідно до вказаних указів, спричинило б порушення прав членів колективного сільськогосподарського підприємства на одержання відповідних земельних ділянок.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.09.2020 року у справі №907/29/19.

При цьому, слід звернути увагу, що КСП ім. Щорса, було створено та діяло на підставі норм Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII (у редакції, що діяла на момент створення СГК ім. Щорса), а СГК ім. Щорса було створено і діяло відповідно до норм Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17 липня 1997 року № 469/97-ВР2009-XII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство (далі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

В той же час згідно ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» сільськогосподарський кооператив - це добровільне об`єднання фізичних і юридичних осіб в іншу юридичну особу на засадах членства, об`єднання пайових внесків, участі у спільній сільськогосподарській виробничій діяльності та обслуговуванні переважно членів кооперативу. Членом кооперативу може бути фізична або юридична особа, яка зробила вступний і пайовий внески в розмірах, визначених статутом кооперативу, визнає принципи і цілі кооперативу, дотримується вимог його статуту і користується правом ухвального голосу в кооперативі. При цьому, пайовий внесок - це майновий внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

За змістом зазначених норм, на відміну від колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарський кооператив визначався як добровільне об`єднання фізичних і юридичних осіб в іншу юридичну особу на засадах членства та об`єднання пайових внесків, коли членами сільськогосподарського кооперативу могли бути лише ті особи, які зробили вступні і пайові внески в розмірах, визначених статутом кооперативу.

Отже, колективне сільськогосподарське підприємство могло б бути перетворене на сільськогосподарський кооператив, коли б усі особи, які на момент такого перетворення залишались членами КСП, зробили вступні і пайові внески в розмірах, визначених статутом кооперативу.

Натомість згідно з установчим договором та статутом СГК ім. Щорса членами кооперативу та його засновниками є лише 10 осіб. Таким чином, перетворення з КСП ім. Щорса у СГК ім. Щорса не відбулося.

Навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП ім. Щорса шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП ім. Щорса автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи або асоційованими членами, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників.

Такого висновку знову ж таки дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року в справі № 907/29/19.

За таких обставин, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що реорганізація КСП ім. Щорса шляхом перетворення у СГК ім. Щорса не відбулася.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання представників позивача на той же ідентифікаційний код кооперативу, 03788313, за яким раніше було зареєстровано КСП ім. Щорса.

З огляду на те, що ЄДР є компонентом інфраструктури державної статистики, на його основі органи статистики забезпечують ведення державного обліку та ідентифікацію суб`єктів господарської дальності, однак повноваженнями на проведення реєстраційних дій щодо підприємства не наділені.

Функція органів статистики щодо ведення ЄДР визначена Положенням про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 (у новій редакції постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року № 499, далі - Положення про ЄДР).

Відповідно до пункту 6 Положення про ЄДР (в чинній редакції) ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним; у разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код; у разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом; в інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється.

Відповідно до пункту 15 Положення про ЄДР, в редакції, що діяло на день створення СГК ім. Щорса, ідентифікаційний код є єдиним для всього інформаційного простору України і зберігається за суб`єктом протягом усього періоду його існування; у разі перереєстрації (створення) суб`єкта господарської діяльності, що є правонаступником прав і майнових зобов`язань свого попередника, за ним зберігається ідентифікаційний код попередника.

Отже, відповідно до наведених норм ідентифікаційний код юридичної особи має бути унікальним, а присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником новоствореної юридичної особи, не допускається. Водночас помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 в справі № 907/29/19.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів наявності у нього власного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу щодо спірної земельної ділянки як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова