ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1093/21 Номер провадження 22-ц/814/2082/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 липня 2021 року (повний текст судового рішення складено 20 липня 2021 року) у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

24 червня 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Ковжоги О.І. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Дана заява мотивована тим, що відповідач понесла витрати на правову допомогу у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 12000,00 грн, на підтвердження чого представником подано докази.

Про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу була зроблена заява, відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Пославшись на положення цивільного процесуального законодавства, прохав прийняти докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачено ОСОБА_1 за надання їй правової допомоги у зв`язку із розглядом даної справи та ухвалити додаткове рішення, стягнувши з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 липня 2021 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 липня 2021 року та ухвалити нове, яким залишити без задоволення вимоги про стягнення з АТ «Альфа-Банк» понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, поклавши судові витрати на відповідача.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, прийнятим при невірному застосуванні судом норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Позивач зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача, оскільки судом першої інстанції уточнені позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» були задоволені в повному обсязі.

Також представником відповідача докази щодо понесених судових витрат були подані з пропущенням строку на їх подачу та ним не зазначалось поважних причин неподання їх у встановлені законом строки.

Позивач вказує, що судом першої інстанції не було в сукупності досліджено докази, що в свою чергу призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Від представника позивача Луньової А.Г. надійшло клопотання про проведення судового розгляду справи за відсутності представника АТ «Альфа-Банк». Прохала вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що 09 березня 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договорами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №0 укладеним 27 вересня 2007 року, ПАТ «Дельта Банк».

09 грудня 2019 року між АТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №0 були відступлені АТ «Альфа-Банк». Згідно вищевказаного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року, що було укладено між АКБІ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Сам кредитний договір був укладений 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , згідно якого кредитор надав відповідачу кошти в сумі 300000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 553035,27 грн.

В зв`язку з чим просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року в розмірі 553035,27 грн, а саме: 263635,64 грн - заборгованості за кредитом; 289399,63 грн - заборгованості за відсотками та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 295,53 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалою від 11 березня 2021 року призначено підготовче засідання на 05 квітня 2021 року.

29 березня 2021 року ОСОБА_1 направила до суду відзив на позовну заяву з додатками, у якому заперечувала про наявність заборгованості, зокрема, надавши суду заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2007 року у розмірі 280652,153 грн.Крім того, до відзиву були надані документи, які підтверджують повноваження адвоката Ковжоги О.І. на представництво інтересів ОСОБА_1 , із яких вбачається, що угода на представництво інтересів ОСОБА_1 і адвокатом була укладена 17 березня 2021 року (а.с.36-44).

05 травня 2021 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, у якій просив стягнути з відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість 82792,38 грн, а саме: 25258,69 грн заборгованість по 3 % річних на стягнуту рішенням суду заборгованість; 57533,69 грн інфляційні витрати; витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 82792,38 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 4146,26 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2021 року, зокрема, встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №0 укладеним 27 вересня 2007 року, ПАТ «Дельта Банк».

09 грудня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №0 були відступлені АТ «Альфа-Банк».

Згідно вищевказаного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року, що було укладено між АКБІ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Суд, у вищевказаному рішення також встановив, що 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, згідно якого кредитор надав відповідачу кошти в сумі 300000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2010 року по цивільній справі №2-489/10 на користь ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року в сумі 280652,13 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи (пункти 1 і 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Із матеріалів справи вбачається, що перед судовими дебатами у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України представником відповідача адвокатом Ковжогою О.І. була зроблена відповідно заява щодо судових витрат.

24 червня 2021 року (у строки визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України) представником відповідача надані суду: угода про надання адвокатських послуг від 17 березня 2021 року, копія ордеру, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію про отримання від ОСОБА_1 12000,00 грн гонорару, розрахунок суми гонорару (винагороди) за надання адвокатських послуг, акт виконаних робіт ( а.с. 112-118).

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку відносно наявності підстав для стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу та обґрунтовано визначив розмір вищевказаних витрат входячи із критерію, визначеному у частині третій статті 141 ЦПК України.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на безпідставність стягнення витрат на професійну правничу допомогу спростовуються матеріалами справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач мотивує свої вимоги тим, що суд повністю задовольнив уточнені позовні вимоги, однак дані доводи не дають підстави для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що представник ОСОБА_1 вступив у справу до подачі позивачем уточненої позовної заяви.

При цьому, у відзиві на позовну заяву, яка також подана до подання уточненої позовної заяви та яка була підготовлена адвокатом, відповідач, крім іншого, посилався на заочне рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2010 року по цивільній справ №2-489/10, яким на користь ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року в сумі 280652,13 грн.

Вказане рішення суду було долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Відтак, оскільки позивач пред`явив позов на суму 553035,27 грн, в тому числі, щодо стягнення коштів, які уже були стягнуті судовим рішенням, а уточнена позовна заява була подана після вступу адвоката у справу, подачі відзиву на позовну заяву та долучення відповідного судового рішення, доводи апеляційної скарги про те, що суд задовольнив у повному обсязі уточнені позовні вимоги не дають підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого додаткового рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, та враховуючи, що оскаржене рішення стосувалося судових витрат, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко