ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 709/991/21
Провадження № 22-ц/821/2222/21
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Левченка В. В.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що 29.10.2010 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг № б/н.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформованим про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі договору було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому був збільшений до 36500 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 08.07.2021 має заборгованість 63348,29 грн, яка складається з наступного: 52254,62 грн заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 52254,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 11093,67 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нарахована комісія.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 63348,29 грн за кредитним договором № б/н від 29.10.2010 та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29 жовтня 2010 року у розмірі 36500 грн, а також судовий збір у розмірі 1307,97 грн, а всього 37807,97 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 саме фактично отриманої суми кредитних коштів, однак стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 36500 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 15 листопада 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, просив рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначає, що до суду була надана копія анкети-заяви, яка містить особистий підпис відповідача, відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту, який теж містить особистий підпис відповідача. Тобто, відповідач підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

Тому вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.

Крім того, відповідач активував картку та користувався картковим рахунком, що теж свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

На думку Банку, позовні вимоги підтверджуються наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, заявою, паспортом споживчого кредиту, випискою по рахунку відповідача, довідками Банку про зміну умов кредитування, довідкою про видані картки тощо.

На думку скаржника, суд не встановив повно та всебічно обставин справи, не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача за процентами, а натомість зменшив заборгованість розміру заборованості та передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу Банку, в якому просив суд рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року відхилити і всю відповідальність покласти на керівництво «АТ КБ «ПриватБанк» і кредитних інспекторів, про що він неодноразово просив керівництво «ПриватБанку».

Зазначає, що він отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку. Однак нею взагалі не користувався, а віддав її своїй дочці, яка нею періодично користувалась.

Вказує, що 21.02.2017 отриував від Банку довідку про відсутність будь-якої заборгованості. Після вказаної дати жодного разу в Банку не був, із Банку, з приводу наявності заборгованості, до нього ніхто не звертався. Лише у лютому 2021 року його повідомили про наявність заборгованості в розмірі 55169 грн, з чим він не погоджується, оскільки тіло складає 36500 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а.с. 53-54).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року, АТ КБ «ПриватБанк» зареєстроване як юридична особа 19 березня 1992 року, основний вид економічної діяльності, 64.19 інші види грошового посередництва (а.с. 52).

У відповідності до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, АТ КБ «ПриватБанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 51).

29.10.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 16).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_1 (а.с. 16).

Згідно довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , термін дії до 10/15, № НОМЕР_2 , термін дії до 10/19, № НОМЕР_2 , термін дії до 10/19, № НОМЕР_3 , термін дії до 10/23, № НОМЕР_4 термін дії до 02/25 (а.с. 14).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) було встановлено наступні кредитні ліміти: 21.12.2011 старт карткового рахунку, з 21.12.2011 кредитний ліміт 300 грн, з 21.12.2011 2800 грн, з 13.01.2016 кредитний ліміт 4000 грн, з 11.07.2016 кредитний ліміт 6000 грн, з 21.02.2017 кредитний ліміт 17000 грн, 15.06.2017 - кредитний ліміт 14720 грн, з 19.10.2017 кредитний ліміт 20000 грн, 09.07.2018 кредитний ліміт 25000 грн, з 23.09.2019 кредитний ліміт 26000 грн, 23.09.2019 кредитний ліміт 30000 грн, з 29.10.2019 кредитний ліміт 36500 грн, з 12.02.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 23.02.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 05.03.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 18.03.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 31.03.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 14.04.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 27.04.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 08.05.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 19.05.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 01.06.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 30.06.2020 кредитний ліміт 36500 грн, з 03.03.2021 кредитний ліміт 0,00 грн, (а.с. 15).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та паспорт споживчого кредиту (а.с. 21, 17-20).

Також Банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 22-46, 5, 55-62).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.10.2010 станом на 08.07.2021 ОСОБА_1 має заборгованість 63348,29 грн, яка складається з наступного: 52254,62 грн заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 52254,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 11093,67 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нарахована комісія (а.с. 6-13).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Крім того, до позовної зави Банком додане клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.64).

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тобто предметом апеляційного перегляду є рішення Чорнобаївського районного суду від 19 жовтня 2021 року в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення тіла кредиту у повному обсязі та відсотків згідно анкети-заяви від 29.10.2010.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останнім кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 29.10.2010.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник) у розмірі 52254,62 грн, стягнути складові його повної вартості, а саме заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 11093,67 грн.

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором АТ КБ «ПриватБанк» до суду першої інстанції надав копію анкети-заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, паспорт споживчого кредиту, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитної картки із зазначенням строку її дії, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника.

В анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 29.10.2010 вказані лише його анкетні дані, контактна інформація та визначена ідентифікація за паспортом, проте відсутнє узгодження кредитного ліміту, розміру відсотків за користування кредиту тощо.

Крім того, в анкеті-заяві ОСОБА_1 взагалі не визначений, зокрема, строк повернення кредиту (користування ним).

З наданих Банком довідок вбачається, що у ОСОБА_1 неодноразово змінювався кредитний ліміт, максимальний розмір якого складав 36500 грн, а строк дії картки визначений 02/25.

З матеріалів справи також вбачається, що 06.05.2021 відповідач ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердив, що отримав та ознайомився із інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту, наданими виходячи із обраних ним умов кредитування.

Разом з тим, підписаний сторонами 06.05.2021, паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Стаття 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Саме до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Отже, наявність підписаного сторонами 06.05.2021 паспорту споживчого кредиту, вказує на наяність наміру укласти договір споживчого кредитування між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , договір між якими укладено майже 11 років тому, шляхом підписання анкети-заяви 29.10.2010.

Вказане підтверджується і змістом самого паспорту споживчого кредиту, де зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з врахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Зазначена в цьому паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 21.05.2021, тобто він має тимчасовий характер (а.с. 20 зворот).

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишиться дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит (а.с. 19).

Як встановлено вище, анкета-заява ОСОБА_1 взагалі не містить домовленості про вид кредитної картки (вказана ідентифікація за паспортом), сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 до укладення кредитного договору та була актуальною лише до 21.05.2021, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не підтверджують зазначених Банком умов договору.

Крім того, заборгованість за кредитним договором утворилась за період з 21.12.2011 по 08.07.2021, тоді як дія паспорту обмежена часовим проміжком з 06.05.2021 по 21.05.2021.

На ряду з цим, наявний в матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підписів як позивача, так і відповідача, та дати його складання (а.с. 21).

Матеріали справи також не містять і підтверджень, що доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (29.10.2010) до моменту звернення до суду з указаним позовом (26.08.2021), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що не було враховано судом першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 провадження № 61-20093св19 визначено, що за відсутності домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Виходячи з вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 11093,67 грн є обґрунтованим та таким, що узгоджується із вимогами чинного законодавства.

Щодо стягнення заявленого Банком тіла кредиту у повому обсязі, апеляційний суд виходить з наступного.

До позовної заяви Банком додано виписку по рахунку ОСОБА_1 .

Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до вказаної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з рахунку є належним доказом щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами у справі, про що неодноразово зазначав Верховний Суд (постанови від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 22 вересня 2021 року у справі №128/2267/20-ц та ін.).

Дослідивши виписку по рахунку, апеляційний суд встановив, що відповідач був активним користувачем кредитних коштів, проте лише частково погашав заборгованість.

З розрахунку заборгованості, що надана Банком, вбачається, що тіло кредиту складає 52254,62 грн.

Відповідач, в процесі розгляду справи, не спростував наданий Банком розрухунок, не надав власного розрахунку заборгованості. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнав факт користування кредитними коштами згідно анкети-заяви від 29.10.2010 вказуючи, що кредитну картку передав для користування своїй дочці.

Апеляційний суд звертаю увагу, що відповідно до п. 14.12. ст. 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно п.п. 14.14., п.п. 14.16. ст. 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 9 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України №705 від 05 листопада 2014 року, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Даних про протиправне вибуття кредитної картки із володіння ОСОБА_1 та повідомлення про це Банк, у визначеному законом порядку, останнім суду не надано.

Разом з тим, Банком було встановлено максимальний розмір кредитного ліміту, що становить 36500 грн, а тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення з відповідача саме 36500 грн заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко