Дата документу 21.12.2021 Справа № 320/6745/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/6745/19 Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2636/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_1 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з квітня 2015 року вони зустрічались з відповідачкою, а у травні 2015 року розпочали проживати разом однією сім`єю в орендованому житлі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними також проживала неповнолітня донька відповідача від попереднього цивільного шлюбу.

У вересні 2015 року вони всією родиною переїхали до м. Мелітополя Запорізької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила дочку ОСОБА_4 . Відомості про батька в актовий запис про народження були внесені на підставі ст. 135 ч.1 СК України і зазначено ОСОБА_5 . Ні в період вагітності, ні потім після народження дитини відповідач не оспорювала ту обставину, що саме він є батьком їх доньки.

З березня 2016 року відповідач переїхала проживати до будинку своїх батьків, проте відносини вони не припиняли. Він приходив до пологового будинку, пропонував забрати відповідача з пологового будинку, проте вона відмовилася, зазначила, що пологи були дуже тяжкими, вона погано виглядає та почуває себе, тому з пологового будинку її забере мати на таксі, вона повернеться до будинку батьків, а він може приходити та навідувати її та їх доньку, на що він погодився тимчасово пожити окремо, оскільки працював та не міг допомагати їй з дитиною.

Після народження дитини він постійно приходив до дитини та відповідача, надавав матеріальну допомогу, купував фрукти, іграшки, одяг для дитини, дарував подарунки на дні народження, купував ліки.

Відповідач відмовляється подати спільну заяву до органів РАГС та зареєструвати за ним батьківство у встановленому діючим законодавством позасудовому порядку.

На підставі зазначеного просив визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни до актового запису про народження № 606 від 19.05.2016 року, складеного Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області змінивши запис про батька дитина з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_3 », стягнути з відповідача на його користь суму судових витрат, яка складається з витрат понесених на сплату судового збору, сплату на проведення судово-генетичної експертизи та оплату правничої допомоги.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2020 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про народження в Книзі реєстрації народжень № 606 від 19.05.2016 року).

Виключено з актового запису № 606 від 19.05.2016 року про народження дитини ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відомості про батька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

Внести зміни до актового запису № 606 від 19.05.2016 року про народження ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1 536 гривень 80 копійок.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року залишено без задоволення заяву про перегляд заочного рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невизнання батьківства позивача, батьком дитини є ОСОБА_6 , безпідставну відмову в перегляді заочного рішення суду, звернення позивача до суду з пропуском строку позовної давності, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання батьківства за ОСОБА_3 , вважав, що не спростування відповідачкою наданих позивачем доказів: скріншотів переписки з ОСОБА_1 , фотознімків та відеозаписів з дитиною позивача та його батьків, в різні періоди часу, ухилення відповідача від проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи дає суду підстави встановити факт наявності кровного споріднення між відповідачем і дитиною.

Нормами п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК Українивизначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно частини 3, 5 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 1 статті 130 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване заочне рішення судом першої інстанції було ухвалене 03 листопада 2020 року за відсутності відомостей щодо належного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Відповідно до змісту довідки Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 04.09.2019 року №5045 місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (т.1,а.с.15).

Судова повістка про виклик в судове засідання, яке призначене на 03 листопада 2020 року 10 год.30 хв., направлена на адресу відповідачки, повернулась з відміткою « за закінченням терміну зберігання» (т. 1, а.с.218-219).

Оскільки належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов`язковим, участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 43 ЦПК України), а згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов`язком суду), то неповідомлення про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Такі допущені судом порушення норм процесуального законодавства, на яких наголошує у своїй апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено актовим записом про народження № 606 від 19.05.2016 року, складеним Мелітопольським міським відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилася дочка - ОСОБА_4 . Батьком дитини вказаний ОСОБА_5 , відомості про батька записані за заявою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України (т.1, а.с.6).

ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , яка на час її народження в зареєстрованому шлюбі не перебувала.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області підтверджується, що 10 травня 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали шлюб (т.1, а.с.246).

На підтвердження обставин спільного проживання з відповідачкою, спілкуванню з дитиною, яка сприймала його як рідного батька, позивачем надані фотознімки з дитиною, відповідачкою та родичами відповідачки та позивача, відеоролики за різні періоди часу після народження дитини ОСОБА_7 , а також скріншоти його переписки з ОСОБА_1 в соціальних мережах ( т.1, а.с.29-72).

Не заперечуючи факту переписки сторін в соціальних мережах, скріншоти якої долучені до позовної заяви, відповідач посилалась на те, що зазначена переписка не містить підтверджень факту батьківства ОСОБА_3 .

Проте, 25 квітня 2016 року відповідач написала ОСОБА_3 : « ОСОБА_8 правильно повернулась и 4-го числа еду рожать. Танцуй, Папуля!» (т.1, а.с.47).

Матеріали справи містять докази: фотознімки та відеоролики, які свідчать про те, що в період з 2016 року по 2019 рік з ОСОБА_9 спілкувалися та проводили час в будинку по АДРЕСА_2 , де відповідач проживала разом з дітьми та батьками, не тільки сам позивач, а й його батьки - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які звертались до дитини та називали її онукою.

Вказані докази спростовують доводи апеляційної скарги про те, що відповідач купував подарки, добре поводився з обома дітьми ОСОБА_1 та проводив з дітьми час лише тому, що таким чином намагався налагодити відносини з нею.

В заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначала, що її мати свідок ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 може підтвердити обставини намагання позивача налагодити стосунки з відповідачкою під час спілкування з дітьми. При цьому ані в заяві про перегляд заочного рішення, ані під час апеляційного розгляду відповідач не заявляла будь-яких клопотань про виклик та допит свідків.

Задовольнивши клопотання позивача, суд першої інстанції неодноразове направляв судові повістки свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (т.1, а.с.180-185, 208-209, 214-216, 220-222), проте з поштового повідомлення про вручення рекомендованого відправлення вбачається, що судові повістки повернулись у «зв`язку із закінченням терміну зберігання».

Навіть після отримання судової повістки на 08.04.2020 року та ухвали суду щодо проведення судової експертизи (т.1, а.с.126.) , свідок ОСОБА_12 до суду не з`явилась.

Скріншоти переписки сторін містять відомості щодо узгодження між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 графіку відвідування дитини позивачем, а також містять підтвердження того, що відповідач періодично надсилала позивачу фотознімки саме ОСОБА_15 .

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства, та призначено підготовче судове засідання о 13-30 год. на 11 жовтня 2019 року.

Починаючи з 11 жовтня 2019 року, справа 9 разів призначалася судом до розгляду, зокрема: 19.11. 2019 року, 18.12.2019 року, 16.01.2020 року, 27.02.2020 року, 08.04.2020 року, 01.06.2020 року, 07.07.2020 року, 03.09.2020 року, 03.11.2020 року, судові повістки кожного разу надсилались на адресу реєстрації відповідачки та повертались за закінченням строку зберігання.

Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду об 11-00 год. на 16.01.2020 року та задоволено клопотання позивача, по справі призначена біологічна (генотипоскопічна) експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки м. Мелітополя Запорізької області?

Копію виклику експерта для проведення відбору зразків біологічного матеріалу для проведення комплексної медико-генетичної експертизи, призначеного на 07.04.2020 року з ухвалою суду отримано ОСОБА_16 11.03.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.126).

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_17 є матерю відповідачки ОСОБА_1 .

Про обізнаність відповідачки про судове засідання, яке призначено на 08.04.2020 року о 14.00 год., свідчить заява ОСОБА_1 від 06.04.2020 року, в якій вона повідомляє суд, про те, що їй відомо про розгляд справи, проте вона знаходиться за межами країни та після повернення в Україну зобов`язується повідомити про це суд. Крім того в заяві зазначено про те, що ОСОБА_3 не є батьком дитини (т.1, а.с.128).

Колегія суддів критично ставиться до заперечень представника відповідачки в суді апеляційної інстанції про те, що будь-яких заяв на адресу суду ОСОБА_1 не направляла.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідачки ОСОБА_2 знайомилась з матеріалами справи 24 грудня 2020 року (т.1, а.с.233), проте ані в заяві про перегляд заочного рішення, ані в апеляційній скарги на вказані обставини сторона відповідача не посилалася та не вказувала про те, що зазначена заява надіслана на адресу суду не відповідачкою, а іншою особою.

З листа начальника КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради №022-05/7431 від 23.07.2020 року вбачається, що відбір зразків біологічного матеріалу для проведення комплексної медико-генетичної експертизи призначався три рази на: 07.04.2020 року, 15.06.2020 року, 21.07.2020 року, але не був проведений, оскільки не з`являлись ОСОБА_1 з дитиною (т.1, а.с.190).

Відповідно до п.п. 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Верховний Суд вважає, що для правильного застосування статті 109 ЦПК України суду потрібно не лише констатувати факт неявки на експертизу і послатись на статтю 109 ЦПК України, а й надати правову оцінку доводам відповідача про причини неявки на експертизу.

Судом першої інстанції на підставі отриманих від Державної прикордонної служби України відомостей про перетин відповідачкою кордону (лист від 07.09.2020 року) встановлено, що ОСОБА_1 у період з 20.11.2019 року по 18.12.2019 року та з 30.06.2020 року по 01.08.2020 року перебувала на території України (т.1, а.с.224).

Отже в період з 30.06.2020 року по 01.08.2020 року відповідач знаходилась на території України та, будучі обізнаною про розгляд зазначеної справи, судові повістки та виклики до експерта не отримувала, про що свідчать рекомендовані повідомлення про поштові відправлення ( т.1, а.с.176-178, 185-186), до суду та до експертної установи з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи не з`явилась.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відомості про батька сина відповідача записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з імовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 07 травня 2009 року).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не забезпечила явку дитини ОСОБА_7 для проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення між ОСОБА_3 і дитиною, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення статті 109 ЦПК України та визнав відповідачку такою, що ухиляється від участі у проведенні експертизи.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції колегія суддів неодноразово роз`яснювала представнику відповідачці право заявити клопотання на проведення відповідної судової експертизи, проте таким правом відповідач не скористалась.

За приписами частини першої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Проте, заперечуючи проти позову ОСОБА_3 про встановлення батьківства та, посилаючись на те, що біологічним батьком дитини є її чоловік ОСОБА_6 , з яким шлюб укладено 01 травня 2019 року, відповідач не скористалась також правом подати до суду висновок експерта на підтвердження вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності з посиланням на положення статті 129 СК України колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.

Статтею 20 СК України визначено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовуються, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частино третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачене цим Кодексом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 129 того ж кодексу особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

За приписами частини другої статті 129 Сімейного кодексу України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 ані в момент зачаття, ані в момент народження дитини ОСОБА_7 не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком.

Звертаючись до суду з позовом про визнання батьківства, позивач посилався на положення статті 128 СК України, на підставі якої позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках коли не має спільної заяви батьків або рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що відомості про батька дитини - ОСОБА_4 записані за заявою матері ОСОБА_1 згідно з частиною першою статті 135 СК України. Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.3.ч.3 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про народження в Книзі реєстрації народжень № 606 від 19.05.2016 року), виключення з актового запису № 606 від 19.05.2016 року про народження дитини ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відомостей про батька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, внесення змін до актового запису № 606 від 19.05.2016 року про народження ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про народження в Книзі реєстрації народжень № 606 від 19.05.2016 року).

Виключити з актового запису № 606 від 19.05.2016 року про народження дитини ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відомості про батька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

Внести зміни до актового запису № 606 від 19.05.2016 року про народження ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова