КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3191/20
Провадження № 6/488/192/21 р.
УХВАЛА

Іменем України

09.12.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,

за участю секретаря судового засідання Кривопішиної О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 500 грн. безпідставно набутих коштів, 1083 грн. 53 коп. відсотків за користування грошовими коштами , 1524 грн. інфляційних та 840 грн. 80 коп. судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2021 року зазначене рішення суду було залишено без змін.

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відстрочку виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року посилаючись на те, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплатити всю суму, яка стягнута з нього за рішенням суду, так як на його утриманні знаходиться сім`я, зокрема дружина, їх спільна дитина та дитина дружини від першого шлюбу, батько якої помер, та його матір пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги.

Вважає, що дані обставини в розумінні ст. 435 ЦПК України істотно утруднюють виконання рішення суду, тому звернувся до суду з даною заявою у якій просив суд відстрочити виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року до 01 вересня 2022 року.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд заяви без його участі.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду заяви, посилаючись на карантинні обмеження, які діють у країні. Свою позицію щодо заяви ОСОБА_1 на адресу суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали поданої заяви та долучені до неї докази, дослідивши матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 500 грн. безпідставно набутих коштів, 1083 грн. 53 коп. відсотків за користування грошовими коштами , 1524 грн. інфляційних та 840 грн. 80 коп. судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2021 року зазначене рішення суду було залишено без змін.

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відстрочку виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року строком до 01 вересня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року, ОСОБА_1 вказував, що його матеріальне становище не дає можливості сплатити всю суму за рішенням суду, оскільки на його утриманні знаходить родина: дружина ОСОБА_3 , яка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною - дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є донькою дружини від першого шлюбу, батько якої помер, та особа яка потребує сторонньої допомоги його мати. Крім того зазначив, що він є безробітним та на момент звернення до суду із зазначеною заявою, дружина та дитина хворіють на короновірурусну інфекцію та знаходяться в лікарні, а він перебуває на самоізоляції. В подальшому ОСОБА_1 надав на адресу суду письмові докази на підтвердження його витрат на поховання матері. Вказані обставини на його думку свідчать про наявність підстав, передбачених ст. 435 ЦПК України для відстрочення виконання рішення суду.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Аналогічна правова позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08; провадження № 61-15140св18.

Однак, розглянувши наведені в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення доводи заявника, не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим.

Негативний матеріальний стан та наявність на утриманні неповнолітніх дітей, не є обставинами винятковими та такими, що унеможливлюють виконання рішення суду. Цю позицію висловив Верховний Суд в своїй постанові від ЗО жовтня 2019 року, провадження № 61-334б5св18, зазначивши: «Обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні апеляційної скарги, оскільки заявниками не наведено доводів та не надано конкретних доказів наявності в сім`ї заявників виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочку виконання судового рішення. Крім того, при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, відповідач повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання дітей».

Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст..435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 із змінами «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» -19), продовжено на всій території України дію карантину до 31.12.2020. Постановою КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-C0V-2» на території України запроваджено до 25.01.2021 обмежувальні протиепідемічні заходи («локдаун»), а після 25.01.2021 продовжено дію «адаптивного карантину».

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини заявника у виникненні спору; довідку надану заявником щодо його матеріального стану (довідку про стан рахунку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») з якої вбачається, що залишок кредитного ліміту становить 23 616 грн. 22 коп., те що заявник має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження, те що з дня набрання рішенням законної сили (15 червня 2021 року) заявником не зроблено жодної сплати на виконання рішення суду.

За таких обставин суд приходить до висновку , що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів, слід відмовити так як вона є не обґрунтованою вимогами діючого законодавства та не знайшла свого підтвердження доказами у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 259, 435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Яна Анатоліївна Чернявська