КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/4368/20

номер провадження: 22-ц/824/12272/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року у складі судді Сердинського В.С., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі -ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») і ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Того ж дня між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 укладено додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум»). Відповідно до пункту 1 зазначеного додатку до договору, на підставі анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», наданої клієнту, банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску, ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 75 000 грн 00 коп., процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів, а мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною, кредитною лінією. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом до 25 числа. Позивач зазначав, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 75 000 грн 00 коп.

Позивач вказував, що 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту №630022368 від 09 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Альфа-Банк» втратило такі права.

Також 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Веста» (далі - ТОВ «ФК «Веста») було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту №630022368 від 09 вересня 2013 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником. Таким чином, ТОВ «ФК «Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратило такі права.

Крім того, 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту №630022368 від 09 вересня 2013 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником. Тому, на думку TОB «Вердикт Капітал», останнє наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ТОВ «ФК «Веста» втратило такі права.

Позивач зазначав, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, станом на 02 червня 2020 року складає 117 520 грн 08 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 46 140 грн 62 коп., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 23 254 грн 56 коп., пеня - 20 930 грн 06 коп., нараховані три проценти річних - 4 158 грн 64 коп., втрати від інфляції - 10 187 грн 85 коп., подвійна облікова ставка Національного банку України - 12 848 грн 35 коп.

З урахуванням наведеного, TОB «Вердикт Капітал» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 117 520 грн 08 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн 00 коп. і на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що вчинення виконавчого напису нотаріуса - це позасудовий спосіб стягнення заборгованості. Натомість, скасовуючи виконавчий напис суд встановлює безспірність заборгованості та інші питання, які не вирішуються в рамках даної справи. Відповідачем не виконано зобов`язання за кредитним договором на підставі звернення до виконання виконавчого напису нотаріуса. Натомість ним подано позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду вже існувало рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі №761/4636/20 про відмову у визнанні виконавчого напису нотаріуса, таким що не підлягає виконанню. Однак, рішення суду законної сили не набрало, боржником подано апеляційну скаргу та на момент ухвалення рішення у справі № 361/4368/20, суду достеменно не могло бути відомо чи був скасований виконавчий напис та чи призведе це до подвійного стягнення. Вважає, що суд першої інстанції повинен був зупинити провадження у справі № 361/4368/20 до вирішення апеляційним судом справи № 761/4636/20.

Крім того, вказує, що сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, боржником не сплачена, а сам виконавчий напис ймовірно буде скасований в судовому порядку.

Також зазначає, що позивачем правомірно нараховано на суму заборгованості інфляційні втрати та три проценти річних в межах строку позовної давності відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також вказує на правомірність своєї вимоги до відповідача з огляду на факт відступлення права вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що пунктом 2.1 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 09 вересня 2013 року встановлено, що ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 75 000 грн 00 коп.Однак,первісний кредитний ліміт встановлений у розмірі 5 000 грн 00 коп., який 01 квітня 2014 року був збільшений до 17 000 грн 00 коп., що підтверджується випискою АТ «Альфа-Банк». Зазначає, що з липня 2014 року користування кредитними коштами з картки було призупинено, за картковим рахунком він мав можливість лише погашати заборгованість. Вказує, що кредитну картку було видано строком на 2 роки, відповідно станом на 2015 рік картка була недійсною, а АТ «Альфа-Банк» не надало інших кредитних коштів, оскільки картку було заблоковано в односторонньому порядку. Крім того, 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою A.A. було вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №995 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №630022368 від 09 вересня 2013 року. Як вбачається з виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 18 липня 2019 року, сума заборгованості складає 73 083 грн 40 коп. Зазначає, що він звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, однак рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі №5761/4636/20 у задоволенні його позову було відмовлено. В подальшому ним було подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду і станом на день подачі відзиву справа №761/4636/20 перебуває в провадженніКиївського апеляційного суду. Звертає увагу на те, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості у розмірі 117 520 грн 08 коп., не надано пояснення щодо нарахування відсотків. Також позивачем не надано пояснення щодо заборгованості за тілом кредиту в розмірі 46 140 грн 62 коп., адже максимальне тіло кредиту (кредитний ліміт) становив 17 000 грн 00 коп. Тобто, на думку відповідача, позивач намагається ввести суд в оману, що підтверджується виписками з АТ «Альфа-Банк», які він додав до відзиву. Остання вимога від АТ «Альфа-Банк» надходила на його адресу 17 вересня 2015 року і в даній заяві сума заборгованості становила 4 118 грн 59 коп. З цього моменту він не користувався кредитною карткою в АТ «Альфа-Банк, тому заборгованість за тілом кредиту у розмірі 46 140 грн 62 коп. є необґрунтованою. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому позов не підлягає задоволенню за його необґрунтованістю. Вважає, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та вони не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Вказує, що позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Зазначає, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 117 520 грн 08 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.11-13).

Того ж дня 09 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум»).

Відповідно до п. 1 зазначеного додатку до договору, на підставі анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», наданої клієнту, банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску.

Згідно з п.2.1 додатку до договору, ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 75 000 грн 00 коп.

Пунктом 2.2 додатку до договору визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів.

Відповідно до п.2.3 додатку до договору, мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною, кредитною лінією. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом до 25 числа (а.с.17-65).

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту №630022368 від 09 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником ОСОБА_1 (а.с.72).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту №630022368 від 09 вересня 2013 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником (а.с.73-87).

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту №630022368 від 09 вересня 2013 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 (а.с.88-103).

Встановлено та не заперечується сторонами, що 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за №995) про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №630022368 від 09 вересня 2013 року.

Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні у приватного виконавця Юхименко О.Л. перебуває виконавче провадження №59803983, де стягувачем зазначено ТОВ «Вердикт Капітал», а боржником - ОСОБА_1 (а.с.154)

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А., про визнання вказаного вище виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Станом на час вирішення даної справи у суді першої інстанції, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року не набрало законної сили.

Зазначені обставини підтверджуються даними Єдиного реєстру судових рішень та не заперечуються учасниками справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал», суд першої інстанції виходив із того, що згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні у приватного виконавця Юхименко О.Л. перебуває виконавче провадження №59803983, де стягувачем зазначено ТОВ «Вердикт Капітал», а боржником - ОСОБА_1 . Враховуючи, що згідно з виконавчим написом нотаріуса з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , доказів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем не надано, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Вердикт Капітал».

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з таких підстав.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.

Так, відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що реалізація права на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником в позасудовому порядку, не позбавляє права на звернення до суду, зокрема і у разі невизнання цивільного права.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» з тих підстав, що виконавчим написом нотаріуса з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , доказів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем не надано.

Зазначені порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що вони непідлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» зазначало, що воно має право вимоги до ОСОБА_1 за порушення останнім умов кредитного договору від 09 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Відповідно до розрахунку, заборгованість позичальника станом на 02 червня 2020 року становить 117 520 грн 08 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 46 140 грн 62 коп., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 23 254 грн 56 коп., заборгованість з пені - 20 930 грн 06 коп., нараховані три проценти річних - 4 158 грн 64 коп., інфляційні втрати - 10 187 грн 85 коп., подвійна облікова ставка національного банку України - 12 848 грн 35 коп.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України.

Як зазначалося вище, що 09 вересня 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» на виконання умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб надало ОСОБА_1 платіжну картку DMC GOLD та відкрило рахунок № НОМЕР_1 строком дії на 2 роки, що не оспорюється відповідачем.

Відповідно до п.п. 9.1 Розділу 9 «Термін дії договору» цей договір вважається укладеним з моменту його акцептування Держателем і діє протягом невизначеного терміну до моменту закінчення строку дії всіх Карток, виданих згідно цього договору. У випадку перевипуску картки в порядку,передбаченому п. 4.3.4 цього договору, договір продовжує свою дію на тих самих умовах.

Матеріали справи не містять доказів перевипуску картки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд приходить до висновку, що дія виданої відповідачу картки та, відповідно, строк дії договору закінчились 09 вересня 2015 року.

Таким чином з 09 вересня 2015 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеня).

Разом з тим, з даним позовом ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду 30 червня 2020 року, а розмір заборгованості, яку просив стягнути позивач із ОСОБА_1 , визначено станом на 02 червня 2020 року включно, починаючи з 02 червня 2017 року.

Оскільки після спливу строку кредитування (09 вересня 2015 року) у позивача було відсутнє право нараховувати проценти та пеню за кредитом, то вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до умов кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату складання розрахунку заборгованості) у розмірі 23 254 грн 56 коп. та пені у розмірі 20 930 грн 06 коп., є необґрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» вказувало на своє право вимоги до відповідача у зазначеному ним розмірі заборгованості, пославшись на вищевказані договори факторингів № 1 від 21 червня 2016 року, № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року та договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні додатки до договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року, договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року з переліком кредитних договорів, за якими відступались права вимоги за вказаними договорами.

Відсутня і інформація щодо суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем від 09 вересня 2013 року, яка відповідно до ст.517 ЦК України має істотне значення для здійснення права кредитора.

Так, у матеріалах справи наявний лише витяг з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, який є додатком до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого залишок по тілу кредиту за договором №630022368 від 09 вересня 2013 року становить 46 140 грн 62 коп. та за відсотками - 1 638 грн 87 коп., а також здійснені позивачем розрахунки (а.с.66-71).

Будь-яких виписок з банківського рахунку відповідача - документів, що видаються фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та які мають статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції від 12 квітня 2012 року № 578/5, позивачем не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд вважає, що з наданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог неможливо встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 , зважаючи на ту обставину, що ним заперечується як розмір встановленого кредитного ліміту, так і розмір заборгованості за тілом кредиту.

При цьому, з наданих відповідачем ОСОБА_1 банківських виписок вбачається, що станом з 01 січня 2014 року по 01 квітня 2014 року на його картку, відкриту у ПАТ «Альфа-Банк», був встановлений кредит ліміт у розмірі 5 000 грн 00 коп., а з 01 квітня 2014 року по 12 червня 2014 року - 17 000 грн 00 коп. Однак позивач ТОВ «Вердикт Капітал» вказує на розмір встановленого кредиту ліміту у сумі 75 000 грн 00 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 вересня 2013 року за їх недоведеністю.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про застосування строку позовної давності, то воно не підлягає вирішенню апеляційним судом, з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За загальним правилом позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України).

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Системний аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що строк позовної давності може бути застосовано лише тоді, коли доведено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі.

Разом з тим, ОСОБА_1 , приймаючи участь у розгляду справи суді першої інстанції, не скористався своїм правом та не подав заяву про застосування строку позовної давності до винесення рішення судом першої інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд позбавлений можливості при апеляційному перегляді справи вирішити прохання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: