П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал»звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 630013624 від 31 липня 2013 року у розмірі 44 606 грн. 45 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Також 31 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписано додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум готівка»). Відповідно до п. 1 зазначеного додатку на підставі анкети-заяви банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії на два роки з моменту її відкриття. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 75 000 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 630013624 від 31 липня 2013 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторингу № 2019-1KI/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 630013624 від 31 липня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги №16-01/19/1 відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 630013624 від 31 липня 2013 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. ТОВ «Вердикт Капітал» наділене правом грошової вимоги до відповідача. За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення суми кредиту, проте, заборгованість в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 27 листопада 2020 року складає 44 606 грн. 45 коп.

Заочнимрішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що в матеріалах справи наявні докази, сукупність яких свідчить про існування факту правонаступництва й, відповідно, про наявність у ТОВ «Вердикт Капітал» права на стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості та недоведеності позову, а саме відсутністю витягу з додатку №1, який містить перелік боржників за кредитним договором, що відступались. Однак, до ухвалення остаточного рішення такі докази судом не витребовувалися, а, відтак, такі дії суду першої інстанції не можуть вважатися повним та всебічним судовим розглядом. Позивач також вказує на те, що ПАТ «Альфа-Банк» не було передано наступним кредиторам розрахунок суми боргу станом на дату відступлення, а також інші докази, в тому числі, виписки по рахунку, у зв`язку з чим ТОВ «Вердикт Капітал» у липні 2021 року було відправлено адвокатський запит ПАТ «Альфа-Банк» з метою витребування зазначених документів. Позивачем правомірно нараховано на суму заборгованості інфляційні втрати та 3 % річних в межах строку позовної давності. Позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 31 липня 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках продукту «Максимум-готівка») (а.с.12).

Того ж дня, ОСОБА_1 було підписано додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках продукту «Максимум-готівка») (а.с.13).

Згідно із пунктом 1 Додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 31 липня 2013 на підставі анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску.

Відповідно до пункту 2.1 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 31 липня 2013 року ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 75 000 грн.

Згідно із пунктом 2.1.1 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 31 липня 2013 року сума кредиту, що є доступною на момент видачі клієнту картки та підписання цього додатку, з встановленого договором про комплексне банківське обслуговування фізичних особі та вказаного в цьому додатку ліміту відновлювальної кредитної лінії складає 13 200 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 27 листопада 2020 року складає 44 606 грн. 45 коп., з яких: 22 815 грн. 89 коп. - тіло кредиту; 15 938 грн. 52 коп. - пеня; 2 055 грн. 48 коп. - нараховані 3% річних; 3 796 грн. 56 коп. - втрати від інфляції (а.с.18-21).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у договорі від 31 липня 2013 року та додатку до договору номера не зазначено. Позивач не надав ніяких доказів на підтвердження того, що договір від 31 липня 2013 року та договір № 630013624 є одним і тим самим договором. Також, позивачем не надано первинних документів (у тому числі, виписки за договором чи інших первинних документів, які б відображали розмір отриманих ОСОБА_1 коштів, час їх отримання, суми, які підлягали сплаті, фактично сплачені кошти), жодного розрахунку заборгованості із зазначенням суми наданих у кредит коштів, суми заборгованості, періодів за які вона виникла. Крім того, позивачем не надано суду першої інстанції належних доказів переходу до позивача прав вимоги за кредитним договором.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Пунктами 4.3., 4.10., 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, передбачено, що первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них.

Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитися первинними касовими документами.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Вердикт Капітал» надало суду, зокрема, анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», додаток до договору, розрахунок заборгованості, договори факторингу та додаткові угоди до них, акт приймання-передачі.

Однак, суду не було надано первинних бухгалтерських документів, виписки по рахункам, документів, які підтверджують існування заборгованості та її розмір, а, отже, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Так, у матеріалах справи міститься договір факторингу від 21 червня 2018 року, за яким ПАТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку № 1, ТОВ «Кредитні ініціативи», яке, у свою чергу, 26 грудня 2018 року відступило право вимоги ТОВ «ФК «Веста». У пункті 2.1 договору від 26 грудня 2018 року зазначено, що до ТОВ «ФК «Веста» перейшло право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору.

16 січня 2019 року ТОВ «ФК «Веста» відступило своє право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься у додатку № 1-1 до договору, ТОВ «Вердикт Капітал».

Разом з тим, у матеріалах справи відсутній як додаток № 1, так і додаток № 1-1, які б свідчили про те, що як до попередніх кредиторів, так і ТОВ «Вердикт Капітал» від ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму боргу у заявленому до стягнення розмірі.

Позивачем було додано до позовної заяви витяг з додатку № 1-2 до договору від 16 січня 2019 року, в якому зазначено прізвище позичальника, номер кредитного договору, дату отримання кредиту, розмір заборгованості по тілу 22 815 грн. 89 коп. та по пені і штрафам - 16 682 грн. 30 коп. До апеляційної скарги позивачем долучено додаток 1-1 до договору факторингу від 26 грудня 2018 року та витяг з додатку 1 до договору факторингу від 21 червня 2016 року.

Однак, вказані витяги та додаток 1-1 не є належним чином завіреними копіями чи оригіналами, містять лише підпис та печатку позивача та сформовані генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал». Натомість, на вказаних документах відсутні печатка та підпис уповноважених осіб ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста».

За таких обставин, зазначені документи не можуть вважатися належним доказом переходу права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Альфа-Банк» до наступних кредиторів, зокрема, і позивача у справі.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК).

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Зазначаючи про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не отримало від АТ «Альфа-Банк» первинні документи та інші докази, у тому числі, виписки по рахунках на підтвердження факту видачі кредиту та реальності відступленої суми, позивач не звертався з клопотанням про витребування вказаних доказів до суду першої інстанції, а заявивши вказане клопотання суду апеляційної інстанції, не обґрунтував неможливість його подання у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на те, що позивачем не наведено обставин, які дають підстави витребувати нові докази на стадії апеляційного розгляду, ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості за кредитним договором відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.