н/п 2-о/490/149/2021 Справа № 490/3883/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого у справі, судді Гуденко О.А.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

24.05.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, починаючи з початку 2014 року по кінець вересня 2020 року.

В обґрунтування доводів заяви заявниця зазначила, що починаючи з початку 2014 року остання почала мешкати разом із ОСОБА_3 , який приходився їй хрещеним батьком. У цей же проміжок часу, на прохання спадкодавця, через те, що останній за віком та станом здоров`я потребував сторонньої допомоги, переїхала його доглядати. Доглядати спадкодавця заявниці деякий проміжок часу допомагала ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою заявниці та заінтересованою особою у цій справі відповідно. Після свого переїзду, заявниця мешкала зі спадкодавцем у будинку АДРЕСА_2 , проте згодом, у зв`язку з відсутністю належних умов для проживання у зимовий період часу (відсутнє опалення), спадкодавець вимушений був продати цей будинок та врешті разом з заявницею зробили ремонт у квартирі АДРЕСА_3 , яка належала друзям заявниці, а вже згодом офіційно її придбати та переїхати туди мешкати. За період спільного проживання, заявниця та спадкодавець вели спільне домогосподарство, зокрема: мали спільний бізнес (займались продажем будівельних матеріалів на ринку), придбавали майно для спільного проживання (меблі, техніку тощо), накопичені спільні заощадження (грошові кошти від заробітної плати заявниці, пенсії спадкодавця та від спільного прибутку на ринку) витрачали на спільні побутові потреби (в тому числі на закупівлю продуктів харчування, необхідного сезонного одягу та ліків, санітарний ремонт та подальше утримання квартири, сплату комунальних платежів тощо), разом святкували сімейні свята, спілкувались та відвідували родичів та друзів заявниці. В силу вікових особливостей хрещеного батька заявниці, останні вимушені були підтримувати та піклуватись один про одного як у моральному так і у матеріальному сенсі, вести спільний бюджет, тобто заявниця та спадкодавець були наділені взаємними правами (майнові/немайнові) та певними обов`язками по відношенню один до одного. Після смерті спадкодавця, заявниця разом із сестрою, похоронили його за спільні кошти, справили девятини, сороковини, роковини, а згодом замовили та встановили йому пам`ятник на сімейному кладовищенському місці (відповідно до ч. 3 ст. 749 ЦК України). До нотаріуса, з метою оформлення спадкових прав, після смерті хрещеного батька ОСОБА_3 звернулась заявниця та її рідна сестра ОСОБА_2 , яка також є хрещеною донькою спадкодавця.

За такого, заявниця просила суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Від встановлення зазначеного факту залежить виникнення спадкових прав заявниці та можливість їх подальшої реалізації, однак останній може бути встановлений виключно в судовому порядку.

Представник заявника надав суду заяву про розгляд заяви за його відсутності, підтримав заяву в повному обсязі та просив її задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, просила розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення заяви.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши подані документи та витребувані судом матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення цієї справи по суті, приходить до висновку, що заявлена ОСОБА_1 вимога підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ліпатніковою Р.Г. за № 110 від 02.03.2016 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 1358632 від 02.03.2016, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Допитані у судовому засіданні, в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 які є сусідами спадкодавця, підтвердили факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем однією сім`єю, не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області від 24.05.2021 ОСОБА_7 , заявниці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстави ненадання спадкоємцем доказів того, що остання постійно (не менше 5 років) проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю до часу відкриття спадщини, у зв`язку із чим рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини.

Також в матеріалах спадкової справи № 27/2020 після смерті ОСОБА_3 міститься заява ОСОБА_2 (рідна сестра заявниці) про те, що вона спадщину після смерті хрещеного батька приймає.

Проте остання, будучи заінтересованою особою у цій справі, написанням особистої заяви, яка досліджена судом підтвердила відсутність з її боку претензій до сестри щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 . Також вона підтвердила що не мала та не має на теперішній час наміру оспорювати право заявниці на подальше прийняття спадщини у вигляді кімнати у гуртожитку, де мешкає її сестра.

Інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк до суду з заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (надалі за текстом Постанова), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 21 цієї Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї та інші особи.

Також слід вказати про те, що ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Враховуючи все вищевикладене у своєму взаємозв`язку слід прийти до висновку про те, що особа, яка проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини має право у судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові КЦС ВС від 21.02.2018 по справі № 317/2329/15-ц та у Постанові КЦС ВС від 28.02.2018 по справі № 633/344/16-ц.

До того ж, у постанові КЦС ВС від 07.11.2018 по справі № 336/709/18-ц, зі зазначено таке, дослівно: «[…] суди попередніх інстанцій, які дійшли висновку про відмову у відкритті провадження у справі, не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (нормами ЦК України), який би оспорював право заявниці на прийняття спадщини».

Тобто, суть цієї позиції зводиться до того, що навіть у разі наявності певного кола спадкоємців, останні повинні будь-яким чином оспорювати законне право заявника прийняти спадщину.

З цього приводу, слід зазначити, що будь-яких даних про те, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 є спадкоємці, які б у порядку, передбаченому нормами ЦК України, оспорювали право заявниці на прийняття спадщини, як матеріали спадкової справи № 27/2020, так й матеріали цивільної справи № 490/3883/21 не містять.

Окрім цього, як зазначено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно п. 23 цієї постанови Пленуму ВСУ, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Таким чином для звернення до суду із позовною заявою за правилами позовного провадження не має підстав, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, не пов`язане з наступним вирішенням спору про спадкове право.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини необхідно заявниці для можливості реалізувати для можливості виникнення та подальшої реалізації спадкових прав.

Таким чином, здобуті в ході судового розгляду докази підтверджують факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем ОСОБА_3 не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. За такого, заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі заявницею при подачі цієї заяви до суду.

Керуючись ст.ст.12-13, 79-81, 259-265, 315, 319, 354-356 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, починаючи з початку 2014 року по кінець вересня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09.12.2021 року

Суддя Гуденко О.А.