Справа № 338/379/21
Провадження № 22-ц/4808/1181/21
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Дзвиняцької сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області про встановлення нікчемності заповіту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Круль І.В. 16 червня 2021 року в смт. Богородчани Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_3 , Дзвиняцької сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області про встановлення нікчемності заповіту, посвідченого секретарем Міжгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області 15 жовтня 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Як спадкоємець першої черги за законом він прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. Тільки в 2019 році дізнався про посвідчення 15 жовтня 2012 року секретарем Міжгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 від імені матері заповіту, яким вона заповіла усе належне їй майно синові (його брату) ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем після його смерті є дочка - відповідач ОСОБА_3 . Вважає, що заповіт, який складений на ім`я брата, є нікчемним через недотримання його форми, оскільки в ньому не зазначено місце, час складання, дата, місце народження заповідача, не зазначено прізвища, ім`я по батькові кожного із свідків, дати народження, місце проживання, реквізити паспорта, відомості про свідків, що є підставою для встановлення нікчемності заповіту, оскільки оспорюваний заповіт є таким, що порушує його права.

Просив встановити нікчемність заповіту, посвідченого секретарем Міжгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області 15 жовтня 2012 року та зареєстрованого за № 408 від імені ОСОБА_4 (а.с.1-2).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт вказує, що судом не враховано невідповідність заповіту положенням ст.ст. 1247, 1253 ЦК України. Оспорюваний заповіт не містить відомостей про час його посвідчення, дату та місце народження заповідача, інформацію про свідків. Зазначено тільки прізвища та ініціали свідків, що унеможливлює ідентифікацію осіб, які зазначені свідками та взагалі свідчить про порушення процедури посвідчення заповіту при свідках. Тому має місце недотримання посадовими особами сільської ради законодавства щодо форми заповіту, що є підставою для визнання нікчемності заповіту.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.71).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися ОСОБА_3 , яка просила справу розглядати за її відсутності (а.с.148), представник Дзвиняцької сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області про причини неявки суд не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності ОСОБА_3 та представника Дзвиняцької сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст. 1247, 1257 ЦК України, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, що оспорюваний заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Встановлено, що 15 жовтня 2012 року секретарем Міжгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області Тичковською Н.М. від імені ОСОБА_4 посвідчено заповіт, яким спадкодавець зробила заповітне розпорядження на все своє майно на користь сина ОСОБА_6 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.03.2018 року (а.с.4).

ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з померлою на день смерті за вказаною адресою проживав та зареєстрований ОСОБА_1 , тобто позивач по справі. (а.с.135-136).

ОСОБА_6 (спадкоємець згідно заповіту) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 08.11.2018 року (а.с.6).

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є його дочка - відповідач ОСОБА_3 (а.с.155-свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 нотаріусом Богодчанською районною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №137/2018 (а.с.135-142).

З матеріалів спадкової справи №137/2018 встановлено, що 28 серпня 2018 року ОСОБА_6 подано заяву про прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_4 (тобто в межах строку, встановленого законом, для прийняття спадщини)(а.с.210).

З матеріалів спадкової справи №2/2019, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, після смерті ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 19.12.2018 року.

17 січня 2019 року ОСОБА_3 подано заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вказано, що крім неї спадкоємцем є син померлого - ОСОБА_8 .

17 січня 2019 року ОСОБА_8 подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом на користь дочки спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.161).

Зі змісту довідки КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» від 17.01.2019 року ОСОБА_7 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . За цією ж адресою зареєстровані ОСОБА_8 (син), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_9 (дочка), ОСОБА_6 (чоловік, до дня смерті був зареєстрований за даною адресою, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_10 (син, до дня смерті був зареєстрований за даною адресою, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Померлий ОСОБА_6 був спадкоємцем майна після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадщину після якої він прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, про що свідчить лист приватного нотаріуса №241/02-14 від 14.06.2019 року (а.с.207).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 являлась матір`ю позивача ОСОБА_1 (а.с.7).

Позивач зазначає, що прийняв спадщину після смерті матері в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживав разом із спадкодавцем на день смерті.

19 квітня 2019 року приватним нотаріусом Кочан М.В. отримано заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом та зареєстровано її в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №31 (а.с.185,190).

06 травня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яке на оспорюване і успадковане майно після смерті ОСОБА_4 не видано (а.с.191).

Апелянт у судовому засіданні пояснив, що йому було відомо про заповіт, складений його померлою матір`ю на користь брата, який її пережив і помер того ж року.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Зі змісту заповіту встановлено, що секретарем сільської ради Тичковською Н.М. встановлено особу ОСОБА_4 та перевірено її дієздатність як заповідача, роз`яснено їй зміст ст. 1241 ЦК України. Заповіт записаний зі слів заповідача в присутності свідків: 1. (підпис) ОСОБА_11 ; 2. Підпис ( ОСОБА_12 ), прочитано заповіт вголос до його підписання. Заповіт підписано ОСОБА_4 власноручно в присутності секретаря сільської ради (а.с.5).

Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про її вільне волевиявлення та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом.

Справжність підпису від імені заповідача у заповіті, а також волевиявлення заповідача не оспорюються. Вимоги про внесення відомостей про заповіт до реєстру виконано.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обгрунтованості в межах доводів апеляційної скарги позивача, суд правильно виходив з того, що наявність формальних помилок при складанні заповіту, на які останній посилається, не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності цього правочину, оскільки заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений секретарем сільської ради, його зміст був прочитаний уголос та власноручно підписаний заповідачем у присутності секретаря сільської ради та свідків, заповіт відповідав волі заповідача та був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Отже зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що він повністю відповідає зазначеним у статті 1247 ЦК України вимогам, що, у свою чергу, виключає будь-яку можливість визнання даного заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України нікчемним.

Позивачем не представлено суду належних і допустимих доказів, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Що стосується доводів апелянта про відсутність відомостей про особи свідків, то відсутність у заповіті певних реквізитів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його посвідчила, тощо (постанова від 07.03.2018 року по справі справа № 525/607/1, провадження № 61-1339св17 Верховний Суд).

Технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення. Зазначене не є тими порушеннями, які впливають на форму та посвідчення заповіту, що було б підставою для визнання заповіту недійсним (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року по справі № 397/1396/19, провадження № 61-14040св20) .

Так, заповіт вчинено у с.Міжгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області (місце посвідчення), він складений 15 жовтня 2012 року, тобто задовго до настання смерті заповідача, сумнівів щодо особи заповідача і підписання нею заповіту не виникає. Таким чином, місце посвідчення заповіту і час без детального уточнення у заповіті зазначені. Конкретне місце вчинення заповіту (приміщення установи, закладу тощо, та конкретна година доби у цій справі суттєвого значення не мають, оскільки заповіт складено за п`ять років до настання смерті заповідача.

Аналогічно не може бути встановлена нікчемність заповіту у зв`язку із відсутністю інформації про дату та місце народження заповідача, а також відомостей про свідків (імен, по батькові, дати народження, місце проживання та реквізитів документів, на підставі яких встановлені їх особи), оскільки ці помилки допущені посадовою особою, яка посвідчувала заповіт і на його зміст не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.