КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 373/787/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9080/2021Головуючий у суді першої інстанції - Опанасюк І.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" Агропромислового комплексу України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" Агропромислового комплексу України, згідно з яким, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 26.06.2019 року по 08.12.2020 року у розмірі 105 047 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що у період з 02.07.2014 року по 25.05.2018 року вона працювала на посаді менеджера з реалізації послуг та заступника директора підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" ВФСТ "Колос" АПК України.

Згідно з Наказом відповідача № 19 від 26.05.2018 року позивач була звільнена з посади згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (контракту).

При цьому, вдень звільнення позивача їй було нараховано належні грошові розрахункові кошти, що включають заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невідбуті щорічні відпустки у розмірі 17 919 грн. 02 коп., що підтверджується довідкою відповідача від 25.06.2018 року та повідомленням про розрахунок відповідача від 25.06.2018 року.

Разом з тим, незважаючи на подання позивачем заяви про виплату належних їй коштів ще 25.05.2018 року, відповідач своїх зобов'язань щодо виплати цих коштів не виконав.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року у справі № 373/1467/18 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 17 999 грн. 88 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення, тобто з 25.05.2018 року, по день винесення рішення, тобто 26.06.2019 року, у розмірі 73 389 грн. 00 коп.

Однак, як зазначала позивач, вказане рішення тривалий час не виконувалося відповідачем у добровільному порядку, а присуджені до сплати кошти були стягнуті виконавчою службою у примусовому порядку і виплачені позивачу лише 30.12.2020 року.

За вказаних обставин, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.03.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства об'єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" АВФТ "Колос" Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі за період з 26.06.2019 року по 08.12.2020 року у розмірі 21 383 грн. 90 коп. Стягнуто з Підприємства об'єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" АВФТ "Колос" Агропромислового комплексу України на користь держави судовий збір у розмірі 460 грн. 46 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 460 грн. 48 коп. (а.с. 104-110).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на помилкове врахування судом першої інстанції постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо можливості у суду за певних обставин відійти від вимог ст. 117 КЗпП України та зменшити суму стягнення середнього заробітку, адже згідно з вказаною постановою таке зменшення може застосовуватися у тих випадках, коли в затримці виплати заробітної плати є вина працівника.

При цьому, вказує, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується саме вина відповідача, а не її, у затримці проведення таких виплат (а.с. 116-126).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року відкрито апеляційне провадження та надано строк на подання відзиву (а.с. 173, 174).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року справу призначену до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи ( а.с. 175).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, із 02.07.2014 року позивач працювала за строковим трудовим договором на посаді менеджера з реалізації послуг та заступника генерального директора Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України.

Відповідно до наказу Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України № 19 від 26.05.2018 року ОСОБА_1 була звільнена із посади заступника генерального директора на підставі п.2 т.36 КЗпП України. Крім того, в даному наказі було зазначено про необхідність провести повний розрахунок із ОСОБА_1 та видати трудову книжку.

25.05.2018 року позивач звернулася із заявою до генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» про виплату належних їй при звільненні розрахункових сум в строки, передбачені ст.116 КЗпП України.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України, треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України та ОСОБА_2 про стягнення розрахункових коштів та середнього заробітку за весь час затримки його виплати.

Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 17999 грн. 88 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 26.05.2018 року по 26.06.2019 року в розмірі 73389 грн. 00 коп.

При цьому, вказане рішення суду від 26.06.2019 було виконане в повному обсязі лише 30.12.2020 року, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 31.12.2020 року (ВП №60964585 за виконавчим листом № 373/1467/18).

Так, ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Водночас, за змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних з звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на корить працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, встановивши факт того, що відповідач на виконання рішення суду здійснив позивачу виплату заборгованості по заробітній платі у розмірі 17 999 грн. 88 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73 389 грн. 00 коп., суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності у позивача права на отримання суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Разом з тим, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відповідальності відповідача до 21 383 грн. 90 коп.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Пунктом 78 зазначеної вище постанови вказано, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його не пропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду, вказує на дотримання судами, при вирішення подібних спорів розумного та справедливого балансу між вимогами працівника та можливостями роботодавця, при цьому з встановленням обставин затримки у виплаті в контексті наявності вини роботодавця у затримці виплат належних працівнику при звільненні, шляхом зменшення, в разі наявності відповідних підстав розміру відповідальності.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду застосувала до обставин справи наступні критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем при звільнення відповідно до ст. 117 КЗпП України:

- позивач звернувся до суду з позовом у квітні 2015 року, тобто зі спливом більш ніж шести років після звільнення з роботи, яке мало місце 16.02.2009 року;

- відповідно до матеріалів справ та встановлених судами попередніх інстанцій обставин позивач не довів, що звернувся на момент звільнення до відповідача з вимогою про відповідні виплати щодо роботи у вихідні дні;

- відповідач заперечував проти права позивача на компенсацію за роботу у вихідні дні, а тому факт порушення цього права та сума відповідної компенсації були встановлені лише під час судового розгляду;

- для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку про звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного Банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009-2015 роки можна розраховувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Як вбачається, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, було враховано розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, дій працівника і роботодавця у спірних правовідносинах, а також те, що причиною затримки виплати відповідачем належних позивачу коштів слугували обмеження, встановленні карантинними заходами для запобігання поширенню пандемії в Україні, внаслідок яких підприємство фактично не мало доходу.

Однак, будь-яких доказів того, що причиною затримки виплати позивачу розрахункових коштів є запровадження в країні карантинних обмежень, матеріали справи не містять.

Натомість, враховуючи те, що звільнення позивача відбулося у травні 2018 року, а карантинні обмеження у країні були введені з 12.03.2020 року, відповідач не був позбавлений можливості у період з 22.05.2018 року по 12.03.2020 року виплатити позивачу кошти і виконати рішення суду.

При цьому, істотний період прострочення виплати розрахункових коштів навпаки свідчить про те, що відповідач не бажав виконувати своїх зобов`язань і обмежував колишнього найманого працівника у його природних правах.

Обставини щодо систематичного невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати нарахованих коштів не лише перед позивачем, а й перед іншими працівниками підприємства, які звільнилися у травні та чевні 2018 року, підтверджуються рішеннями Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, залишеними без змін постановами Київського апеляційної суду, у справах №№ 373/1467/18, 373/1468/18, 373/1483/18, 373/1657/18.

Також, слід зазначити, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України,

У свою чергу, з огляду на встановлені обставини справи стосовно звернення позивача до відповідача з заявою про виплату належних їй коштів, звернення до суду з відповідних позовом, а також пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача належних їй сум до виплат, підстави вважати, що у затримці виплат є вина позивача, відсутні.

За вказаних обставин, враховуючи встановлені у рішенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача, а також керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 27.06.2019 року по 08.12.2020 року у розмірі 105 047 грн. 00 коп. (287 грн. 80 коп. - середньоденна заробітна плата позивача х 365 (дні затримки) = 105 047 грн. 00 коп., яка є справедливою по відношенню до працівника, який був вимушений тривалий час докладати додаткових зусиль для одержання належних йому сум заробітної плати від роботодавця, який за фактичних обставин даної справи, діяв недобросовісно.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Також, за результатами розгляду апеляційних скарг та у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, а саме у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 050 грн. 47 коп., який підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 1 575 грн. 70 коп., який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, а всього на загальну суму 2 626 грн. 17 коп.

Крім того, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" Агропромислового комплексу України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, - задовольнити.

Стягнути з Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" Агропромислового комплексу України (код ЄДРПОУ 2647556, місцезнаходження: Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, 122) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26 червня 2019 року по 08 грудня 2020 року у розмірі 105 047 (сто п`ять тисяч сорок сім) грн. 00 коп.

Стягнути з Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" Агропромислового комплексу України (код ЄДРПОУ 2647556, місцезнаходження: Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, 122) на користь держави судовий збір у розмірі 2 626 (дві тисячі шістсот двадцять) грн. 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська