Провадження 2-о/127/591/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Луценко Л.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк Олени Степанівни, про встановлення факту неправильності змісту запису про право власності та внесення змін до цього запису,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась заявник ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С., про встановлення факту неправильності змісту запису про право власності та внесення змін до цього запису, в якій просить встановити факт неправильності запису про право власності у частині розміру її частки на житловий будинок та внести зміни до цього запису.

Дослідивши матеріали позовної заяви та інші документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - залишає заяву без розгляду.

У даній справі заявник звернувся із заявою про встановлення факту неправильності запису про право власності у частині розміру її частки на житловий будинок та внести зміни до цього запису (замість неправильного 1/4 внести 1/2 частку) .

Процедура виправлення технічних помилок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно врегульовано ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, у ч.2 ст.26 цього закону вказано, що у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

Отже, виправлення помилки в реєстрі саме у судовому порядку можливе лише, якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб. Однак, заявником таких обставин не наведено, відповідних осіб до участі у справі не залучено.

Із відповідною заявою про виправлення технічної помилки до державного реєстратора (нотаріуса) ОСОБА_1 не зверталась.

При цьому, як вже зазначалось вище виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав державним реєстратором, здійснюється у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (ч.5 ст. 26 Закону). В свою чергу при проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор відповідно до встановленого Законом порядку, відповідне рішення приймає на власний адміністративний розсуд, тобто має певні дискреційні повноваження.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями розуміються повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим з даних обставин.

Суд не може підміняти собою чи перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень у сфері адміністративного управління.

Натомість заявлені ОСОБА_1 вимоги виходять за межі компетенції суду при розгляді справ у порядку окремого провадження.

Зокрема, суд звертає увагу заявника на те, що згідно із виданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. від 22.11.2021 встановлено, що спільне майно подружжя складається із 1/2 частини житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлям та спорудами.

Тобто нотаріусом згідно із цим свідоцтвом, яке не оскаржене та чинне, встановлено, що не всі 70/100 часток у праві власності на житловий будинок були об`єктом спільної сумісної власності, а лише їх половина.

Згідно із ч.1 ст.70 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Враховуючи, що нотаріусом визначено, що спільне майно становило 1/2 частку від 70/100 часток у праві власності на житловий будинок, нею видано свідоцтво про прав власності на половину спільного майна 1/2 частку від 1/2 частки спільного сумісного майна (від 70/100 часток у праві власності на житловий будинок), тобто 1/4 частку та вчинено відповідний запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, нотаріусом не було допущено технічну помилку при внесенні запису про право власності. Однак, зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання не згодна із таким рішенням приватного нотаріуса, тобто є спір про право між учасниками справи.

Про це свідчить також друга вимога у заяві ОСОБА_1 , якою вона просить суд внести зміни до запису про право власності, яка теж не може бути розглянута у порядку окремого провадження, адже не стосується встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, та є по суті позовною вимогою.

Згідно з частиною четвертою статті 315 ЦПК України, яка є спеціальною нормою відносно загальної норми - частини шостої статті 294 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин, оскільки зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 260, 261, 315, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк Олени Степанівни, про встановлення факту неправильності змісту запису про право власності та внесення змін до цього запису.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя