Справа № 401/1962/21
Провадження № 2/401/971/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року місто Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючий суддя - Андріянова С.М.

за участю секретаря судового засідання Федоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження, за участі сторін, цивільну справу за позовом Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року СП ТОВ «Світловодськпобут» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2021 року в сумі 62 329,61 грн., втрати від інфляції 1343,01 грн., та три відсотки річних 549,45 грн., а також судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. та 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником та проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Позивач СП ТОВ «Світловодськпобут», є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську, та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Відповідач не сплачує за послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2021 року виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 62 329,61 грн. грн. Згідно розрахунку розмір суми трьох відсотків річних за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2021 року становить 549,45 грн., а сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за вказаний період, становить 1343,01 грн. Окрім того, позивач зазначає, що 21 лютого 2019 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, про що ухвалою Світловодського міськрайонного суду було відмовлено.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2021 року вирішено відкрити провадження у справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, за участі сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо надання відзиву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. 14 вересня 2021 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу 14 серпня 2021 року копій ухвали та позову з додатками, судової повістки. В порядку ст.128 ЦПК України, відповідач є належним чином повідомлений. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. (а.с.6)

Згідно наказів СП ТОВ «Світловодськпобут» та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради, у м. Світловодську у період з 2019 по 2020 роки було проведено опалювальні сезони. (а.с.9-16)

Договір про надання послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 між позивачем, СП ТОВ «Світловодськпобут», та відповідачем, ОСОБА_1 , не укладався.

Відповідачу надавалася послуга з постачання теплової енергії до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач свій обов`язок щодо укладення з позивачем договору на надання житлово-комунальних послуг, передбачений ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не виконав, договір не уклав, за послугу з централізованого опалення не сплачує.

Внаслідок несплати відповідачем платежів за отримані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2021року виникла заборгованість у розмірі 62 329 грн. 61 коп.

Згідно розрахунку позивача, сума трьох відсотків річних за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2021року становить 549 грн. 45 коп., а сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за вказаний період, становить 1343 грн. 01 коп. (а.с.7)

Позивач, СП ТОВ «Світловодськпобут», 21 лютого 2019 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості, про що ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року було відмовлено. (а.с.8)

Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В розумінні положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 грудня 2019 року у справі №216/6655/15-ц зазначив, що Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

07 вересня 2021 року представником позивача, ОСОБА_2 , подано до суду заяву про відшкодування судових витрат, до якої долучено копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 25 вересня 2019 року, копію акту надання правничої допомоги, копію свідоцтва на право на заняття адвокатською діяльність та копію довіреності представника.

Вивченням зазначених документів, судом було встановлено наступні обставини. Надана представником позивача копія договору про надання правничої (правової) допомоги датована 20 травня 2019 року, хоча в заяві зазначено про такий договір від 25 вересня 2019 року. Згідно акту надання правничої допомоги від 30 серпня 2021 року, адвокатом Новак Ю.П. було виконано послуги з надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн., однак на підтвердження сплати позивачем за надані адвокатом послуги не надано платіжних документів, які б свідчили про понесені позивачем витрати, та не надано суду розрахунків таких витрат, або інших документів, що підтверджують обсяг наданих послуг.

Згідно з п.1, п.2 ч.2 ст. 147 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення".

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) також позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладені обставини, встановлено, що позивачем не було доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 223, 264, 265, 268, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 612, 625 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2019 року по 01 червня 2021 року в сумі 62 329,61 грн., втрати від інфляції 1 343,01 грн., та три відсотки річних 549,45 грн., а також судовий збір в розмірі 2 270,00 грн., а всього 66 492 грн. 07 коп. (шістдесят шість тисяч чотириста дев`яносто дві гривні сім копійок).

Позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Світловодського міськрайонного суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», юридична адреса: 27500, м. Світловодськ Кіровоградської області, вул.Григорія Сковороди, 2А, код за .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Автозаводським РВ КМУ у Полтавській області 02 липня 2002 року.

Головуючий суддя С.М. Андріянова