Провадження № 2/470/164/21
Справа № 470/473/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2021 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики.

В позові зазначив, що 15 грудня 2020 року дав у борг відповідачці грошові кошти, в розмірі 1500 доларів США. Відповідачка зобов`язалася повернути кошти до 01 січня 2021 року зі сплатою відсотків за їх користування 7 % у місяць, однак до теперішнього часу борг не повернула. На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідачки борг за позикою за курсом Національного Банку України на час укладення договору, в розмірі 41799,15 грн., несплачені відсотки за період з грудня 2020 року до серпня 2021 року, в розмірі 26333,46 грн. та витрати на оплату судового збору, в розмірі 951,6 грн.

Позивач в судове засідання направив заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Крім того зазначив, що відповідачка після пред`явлення позову повернула йому 4700 грн., а тому просив відрахувати їх від загальної суми заборгованості за позикою.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, направила заяву про визнання позовних вимог позивача в частині основного боргу за позикою, однак просила відрахувати з нього 4700 грн., які повернула позивачу. Відзиву на позовну заяву не направляла.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.

Судом встановлено, що 15 грудня 2020 року відповідачка склала розписку, за якою взяла у борг у позивача 1500 доларів США, із зобов`язанням повернути позику до 01 січня 2021 року та виплатою відсотків за користування позикою, в розмірі 7 % від суми позики щомісячно (а.с.19).

Свої зобов`язання з повернення позики відповідачка не виконала, про що свідчить наявність у позивача боргового документу, кошти за позикою та відсотки позивачу не повернула.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.

Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, надана позивачем розписка від 15 грудня 2020 року у розумінні ЦК України, є договором позики.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення боргу визначений сторонами в розписці закінчився 01 січня 2021 року, однак відповідачка суму коштів, у розмірі 1500 доларів США отриманих в борг, у строк позивачу не повернула.

Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із заяв сторін, направлених на адресу суду, після пред`явлення позивачем позовної заяви відповідачка частково сплатила йому борг за позикою, в розмірі 4700 грн., а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованості за основним боргом позики підлягають частковому задоволенню, за офіційним курсом Національного Банку України станом на час укладення договору 15 грудня 2020 року - 27,8661 грн., в розмірі 37099,15 грн. (1500 доларів США х 27,8661 грн. = 41799,15 грн. борг за позикою - 4700,00 грн. повернуті відповідачкою).

Щодо стягнення з відповідачки щомісячних процентів, то частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Крім того, ч.2 вказаної статті передбачає, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З цього слідує, що відсотки за позикою виплачуються лише в межах дії договору позики. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12.

За умовами договору позики, укладеного між сторонами та оформленого розпискою, відповідачка зобов`язалася щомісяця сплачувати позивачу 7 % від суми позики в період з 15 грудня 2020 року до 01 січня 2021 року, тобто 17 днів, а тому її заборгованість за відсотками складає 1658,01 грн. (41799,15 грн. сума позики х 7% = 2925,94 грн. % за місяць : 30 днів у місяці = 97,53 грн. % за 1 день х 17 днів).

За такого вимоги позивача про стягнення з відповідачки відсотків за позикою, в розмірі 26333,46 грн. за період з грудня 2020 року до серпня 2021 року, підлягають частковому задоволенню, в розмірі 1658,01 грн. за період з 15 грудня 2020 року до 01 січня 2021 року.

Загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за договором позики від 15 грудня 2020 року, складає 38757,16 грн., з яких 37099,15 грн. основний борг за позикою, 1658,01 грн. заборгованість за відсотками.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачки а користь позивача витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 516,67грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 грудня 2020 року, в розмірі 38757,16 (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят сім грн. 16 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору, в розмірі 516,67 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 21 жовтня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 04 лютого 2019 року органом 4811,місце реєстрації АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 30 вересня 2021 року.

Суддя С. А. Луста