Провадження № 2/522/2735/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що дії від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання втратившим права користування житлом і зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В

До Приморського районного суду м. Одеси 19.11.2018 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що дії від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , третя особа Приморська районна адміністрація ОМР про визнання втратившим права користування житлом і зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 05.04.2007 року серія та номер : 1280, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Колодяжною А.В., договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23.02.2017 року серія та номер 272, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Немм О.В., та власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору іпотеки від 11.06.2007 року серія та номер: 2294, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Колодяжною А.В., договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23.02.2017 року серія та номер 270, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Немм О.В.. Права власності на житлові квартири зареєстровано за позивачем.

Посилався на те, що на теперішній час відповідачі є зареєстрованими у вказаних квартирах як колишні власники та в якості піднаймачів. Між тим, вони у квартирах не проживають та особистих речей не мають, житлово-комунальних послуг не сплачують та участі в утриманні майна не приймають. За викладеного, ОСОБА_1 вважає, що наявність реєстрації відповідачів у належних йому квартирах порушують та обмежують його права як власника майна.

Справа була розподілена на суддю Приморського районного суду м. Одеси Бойчук А.Ю. та ухвалою суду від 27.07.2017 року провадження у справі було відкрито.

Справа із 16.11.2017 року по 13.03.2018 року перебувала в суді апеляційної інстанції у зв`язку з оскарженням ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року.

16 квітня 2018 року позивач уточнив позовні вимоги (а.с.198-207, т.1) та просив:

-визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_4 ;

- зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , усунути позивачу перешкоди у праві користування та розпорядженні квартирою за адресою : АДРЕСА_3 , шляхом їх виселення без надання іншого жилого приміщення;

- зобов`язати відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , усунути позивачу перешкоди у праві користування та розпорядженні квартирою за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом їх виселення без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено (а.с.19-22, т.2).

Ухвалою суду від 16.11.2018 року вказане заочне рішення суду від 16.05.2018 року було скасовано та справу було призначено до розгляду в загальному порядку.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Бойчука А.Ю., що був призначений на посаду судді у межах п`ятирічного строку, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Шкамерда К.С. (протокол повторного авторозподілу від 13.02.2019 року).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2019 року (с. ОСОБА_13 ) прийнято до провадження цивільну справу.

У зв`язку із закінченням відрядження судді Голованівського районного суду Кіровоградської області Шкамерда К.С. на роботі на посаді судді Приморського районного суду м. Одеси та на підставі Розпорядження №24 від 18 вересня 2019 року керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Німас І.Я. про передачу справ, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, було здійснено повторний авторозподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09.10.2019 року справа розподілена на суддю Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 01.11.2019 року справу прийнято до провадження та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.63, т.4).

Через неявку сторін, розгляд справи 16.12.2019 року був відкладений на 03.02.2020 року.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року закрите підготовче засідання по справі та призначено до судового розгляду по суті.

Розгляд справи 25.03.2020 року, 11.06.2020 року, 17.09.2020 року відкладався через неявку сторін та за клопотання представника ОСОБА_6 ..

Розгляд справи 01.12.2020 року був відкладений на 23.03.2021 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Через неявку сторін, розгляд справи 23.03.2021 року був відкладений на 27.05.2021 року.

Розгляд справи 27.05.2021 року був відкладений на 15.07.2021 року з викликом позивача для дачі особистих пояснень.

До суду 15.07.2021р. надійшло клопотання ОСОБА_11 про закриття провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_11 . Клопотання мотивовано тим, що вона самостійно знялась з реєстраційного обліку та з квітня 2017року мешкає за іншою адресою, внаслідок чого не створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Також до суду 15.07.2021р. надійшло клопотання ОСОБА_12 про закриття провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_12 . Клопотання мотивовано тим, що вона самостійно знялась з реєстраційного обліку та з квітня 2017 року мешкає за іншою адресою, внаслідок чого не створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Також від ОСОБА_10 до матеріалів справи було надано копію довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 05.11.2020р., відповідно до якої ОСОБА_10 знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_3 з 27.09.2018року (а.с.29-30, т.5).

У судове засідання 15.07.2021р. сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 20.07.2021р., були задоволені клопотання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та провадження у справі було закрито в частині позовних вимог до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Розгляд справи відкладено на 01.09.2021 року.

Розгляд справи 01.09.2021 року, 04.11.2021 року відкладався через неявку сторін.

У судове засідання 08.12.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

У матеріалах справи міститься заява Позивача від 23.12.2019 року (а.с.111-112, т.4), згідно якої просив справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив долучити до матеріалів справи копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 13.12.2018 року, згідно якої останній надав згоду на відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки та на позасудове звернення стягнення на предмети іпотеки квартири: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , згідно із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в Договорах іпотеки від 23.02.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за реєстраційними номерами 270 та 272.

Інші учасники процесу поважність причин неявки суду не повідомили та заяв по суті справи не подавали.

Верховний Суд у постанові від 1.10.2020р. у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, з огляду на належне сповіщення сторін, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи, за відсутності позивача та відповідачів, на підставі наявних матеріалів справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши докази, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником з 26.05.2017р. (а.с.10 т.1) квартири АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 05.04.2007 року, серія та номер: 1280, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23.02.2017 року, серія та номер 272, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Немм О.В., а також є власником житлової квартири АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки від 11.06.2007 року, серія та номер: 2294, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., Договору відступлення права вимоги та договору іпотеки від 23.02.2017 року, серія та номер 270, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Немм О.В..

У зв`язку з порушенням Іпотекодавцем ОСОБА_6 умов кредитного договору, Іпотекодержатель ОСОБА_1 скористався правом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в примусовому порядку шляхом набуття її у власність згідно із застереженнями, передбаченими договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. 05.04.2007 року зареєстрованого в реєстрі за №1280, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.05.2017 року №88550888, номер запису про право власності 20697094.

Також у зв`язку з порушенням Іпотекодавцем ОСОБА_6 умов кредитного договору, Іпотекодержатель ОСОБА_1 скористався правом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , в примусовому порядку шляхом набуття її у власність ( а.с. 16 т.1) згідно із застереженнями, передбаченими договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. 11.06.2007 року зареєстрованого в реєстрі за №2294, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.05.2017 року №88552794, номер запису про право власності 20697625.

Правомірність набуття позивачем права власності на вказану нерухомість не спростовано відповідачами.

Між тим, за розглядом справи встановлено, що в квартирі за адресою АДРЕСА_3 , значиться зареєстрованими : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , про що свідчать довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 30.07.2021 року, 02.08.2021 року та від 03.08.2021 року (а.с.45-50, т.5).

Також, із довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 03.08.2021 року (а.с.51, т.5), суд вбачає, що ОСОБА_8 з 25.07.2018 року є зареєстрованою за адресою АДРЕСА_6 .

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право

на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі №753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх.

Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

При вирішенні спорів щодо права користування колишніми власниками та членами їх сімей іпотечним майном, судам, керуючись ч.4 статті 263 ЦПК України, потрібно враховувати висновки Верховного Суду України, від яких Верховний Суд не відступав, у цій категорії справ.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 сформулював правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц вказала, що вважає правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, законним та обґрунтованим, цей висновок враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

Підсумовуючи наведене, у цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що колишні власники та особи, які проживають у житлі, яке придбано за їх кошти та передано в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень статті 109 ЖК Української РСР мають право на користування таким житлом до моменту виселення із надання їм іншого постійного житла.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) дійшов висновку, що колишні власники та особи, що проживають у житлі, яке придбане за їхні кошти та передане в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень ст. 109 ЖК Української РСР мають право на користування таким житлом до моменту виселення із наданням їм іншого постійного житла. При цьому Верховний Суд застосував принцип пропорційності та відповідну прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

У справі, що розглядається, квартири, що були предметами договорів іпотеки, придбані не за рахунок отриманого кредиту, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виселення відповідачів з зазначених житлових приміщення без надання їм іншого, що відповідає положенням частини другої статті 109 ЖК України.

Суд вважає, що не є підставою для виселення відповідачів, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

При ухваленні рішення суд враховує обізнаність позивача про осіб, які зареєстровані в придбаному ними квартирах на момент укладання відповідного правочину, відсутність у матеріалах справи доказів наявності у відповідачів у власності чи у користуванні іншого приміщення, придатного для їх проживання, строк їх проживання в спірній квартирі, у зв`язку з чим вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що встановлені судом обставини дають змогу дійти висновку про існування достатніх та тривалих зав`язків відповідачів зі спірним житлом, втрата якого буде крайньою формою втручання у їх право на житло.

У справі, яка розглядається позивач звернувся до суду на підставі статті 391 ЦК України як власник майна з вимогою усунути перешкоди у користуванні ним. При цьому, під час розгляду справи судом не було встановлено наявності перешкод у користуванні позивачем своєю власністю та порушення його прав у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідачів у належній йому нерухомості, що є визначальним для захисту права на підставі цієї норми права. При цьому суд також враховує, що позивач у своєму позові вказує про те,що в квартирах відповідачі не проживають. Крім того ОСОБА_8 з 25.07.2018 року є зареєстрованою за адресою АДРЕСА_6 .

З підстав зазначених вище суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст.3, 4, 15-16, 321, 328, 391 ЦК України, ст.109 ЖК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст.1, 3, 4-13, 19, 23, 27, 42, 43, 48, 52, 76-82, 89, 209, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 268, 353-354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що дії від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання втратившим права користування житлом і зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення виготовлено 20.12.2021р.

Суддя: Домусчі Л.В.