Справа № 524/5583/20
Провадження № 2/524/415/21
01.03.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
головуючого судді Предоляк О.С.,
при секретарі судового засідання Яковлєвій К.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
04 вересня 2020 року до суду звернулася ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , але фактично не проживають з січня 2015 року.
Просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує, про що надала письмову заяву.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Повідомлялись судом належним чином, судова повістка направлена відповідачпм засобами рекомендованого поштового зв`язку по місцю реєстрації та оголошенням на сайті судової влади.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Ліньковою Ю.Л. за реєстровим № 761.
Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 29 «Воркута» від 15.08.2018 р. № 562 у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Відповідно до акту від 18.07.2018 року, складеного власником квартири та засвідченого підписами сусідів, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (зазначено без прізвища) дійсно не проживають з 01.01.2015 року за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з підстав передбачених ст.ст. 391, 405 ЦК України, та посилається на те, що відповідачі на даний час без належних на те правових підстав зареєстровані у належній їй квартирі. Вона, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Вважає, що зняття осіб з реєстрації повинно відбуватись шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 2 ЦПК України Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв`язку з тим, що відповідачі відмовляються виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав суду акт від 18.07.2018 року, складений власником квартири та засвідчений підписами сусідів, за змістом якого відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (зазначено без прізвища) не проживають в квартирі за адресою АДРЕСА_2 .
З акту можна дійти висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартири з 01.01.2015 року по день його складення 18.07.2018 року.
У вказаному акті також зазначено, що у спірній квартирі не проживає ОСОБА_6 , без зазначення прізвища, що позбавляє можливості ідентифікувати особу, відносно якої складено акт.
Даючи оцінку акту від 18.07.2018 року, суд вважає, що він підтверджує лише факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі з 01.01.2015 року по 18.07.2018 року, не містить посилання на причини відсутності відповіцдача понад встановлені строки, записаний зі слів сусідів, а відтак не є беззаперечним доказом підставності позовних вимог.
Будь-яких інших доказів на підтвердження не проживання відповідачів у квартирі на момент звернення з позовом до суду 04.09.2020 року, після двох років з дати складення вказаного акту, позивачем не надано.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню, як безпідставні, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання відповідачів у житловому приміщенні на момент звернення з позовом до суду.
Судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 2-5, 7-13, 17, 76-81, 141, 258-259, 263- 265, 352-353 ЦПК України, суд -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.С. Предоляк