РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді Букіної О.М.,

за участю секретаря -Циганової Ю.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача та третьої особи- Лаухіної В.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінцентр», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Д І О Трейдер» про визнання незаконним та скасування рішення про відсторонення від посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

25.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінцентр», третя особа: Товариство із обмеженою відповідальністю «Д І О Трейдер» про визнання незаконним та скасування рішення про відсторонення від посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача № 2/2019 від 16.03.2020 року «Про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер»;

- поновити його на посаді директора ТОВ «Д І О Трейдер» з 16.03.2020 року;

- стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.03.2020 року по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що рішенням №1 від 10.12.2019 року ТОВ «ФК «Фінцентр», як учасника ТОВ «Д І О Трейдер», ОСОБА_1 призначено на посаду директора ТОВ «Д І О Трейдер» з 11.12.2019 року.

Зазначає, що 17.03.2020 року засобами телефонного зв`язку відповідач повідомив позивача про відсторонення від виконання обов`язків директора ТОВ «Д І О Трейдер».

Водночас, з 17.03.2020 року по 26.03.2020 року позивач знаходився на лікарняному, про що того ж дня був повідомлений відповідач.

Посилається, що попри це, наказ про відсторонення позивача не виносився, під особистий підпис про ознайомлення не надавався, із рішенням відповідача №2/2019 від 16.03.2020 року позивача не ознайомлено, на розгляд питання про відсторонення запрошено не було.

Зазначає, що про існування рішення відповідача № 2/2019 від 16.03.2020 року «Про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер» він дізнався від свого адвоката 20.05.2020 року після ознайомлення із матеріалами справи № 910/6211/20.

Звертає увагу, що рішення відповідача № 2/2019 від 16.03.2020 року «Про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер» не містить зазначення підстав та строку відсторонення чи усунення керівника від займаної посади, а також фактичних даних порушення позивачем вимог ст. 46 КЗпП України.

Позивач вважає, що рішення відповідача № 2/2019 від 16.03.2020 року «Про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер» прийняте із порушенням чинного законодавства, відсторонення позивача від роботи не грунтується з вимогами ст. 46 КЗпП України.

Крім того вказує, що умови трудового договору (контракту) не передбачають відсторонення чи усунення керівника від займаної посади.

За вказаних вище обставин вважає, що рішення № 2/2019 від 16.03.2020 року «Про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер» є незаконним та підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що позивача не було допущено до роботи внаслідок видання оспорюваного рішення, позивач просив поновити його на займаній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, у порядку ст.235 КЗпП України.

З урахуванням викладеного вище просив суд позов задовольнити.

25.05.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року справу було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

15.06.2015 року до суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали від 05.06.2016 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.06.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.08.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява в якій останній просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 18.09.2020 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

21.09.2020 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «ФК «Фінцентр» - Лаухіної В.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому остання просила відмовити у задоволенні позову, як необгрунтованого.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що відсторонення позивача від виконання повноважень директора за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносини та правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи в розумінні ст. 46 КЗпП України, тобто трудовим законодавством.

Вказує, що Конституційний суд України у своєму рішенні від 12.01.2010 року № 14-2/2010 у справі про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 99 ЦК України роз`ячнив, що реалізація учасниками акціонерного товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього товариства стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Зазначає, що у зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Стверджує, що зміст положень ч. 3 ст. 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Вказує, що позивача відсторонено від виконання повноважень директора, а не припинено трудовий договір чи звільнено, а тому вірним способом захисту порушеного права могла б бути вимога про допуск позивача до виконання повноважень директора.

Посилається, що не може бути і задоволена вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на те, що позивач не перебував в трудових відносинах з відповідачем, а відповідач не виплачував заробітну плату позивачу.

З урахуванням викладеного вище просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовні й заяві.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у їх задоволенні із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням № 1 як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІО Трейдер» від 10.12.2019 року ,ТОВ «ФК «Фінцентр» в особі директора Котушенка М.А., ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Товариства з 11.12.2019 року безстроково (а.с. 5-6).

Рішенням № 2/2019 як учасника товариства з обмеженою відповідальністю «Д І О Трейдер» від 10.12.2019 року, ТОВ «ФК «Фінцентр» в особі директора Котушенка М.А. , ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер», з 16.03.2020 року (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України дійшов висновку, що усунення члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов`язків згідно з вказаною частиною не є відстороненням працівника від роботи в розумінні статті 46 КЗпП України. «Усунення» відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надана можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень (абзац п`ятий пункту 2.3 мотивувальної частини).

Отже, усунення членів виконавчого органу товариства від виконання повноважень відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України за змістом правовідносин, зокрема за правовими наслідками, відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 КЗпП України.

Дослідивши Рішення № 2/2019 учасника товариства з обмеженою відповідальністю «ДІО Трейдер» від 10.12.2019 року ТОВ «ФК «Фінцентр» в особі директора Котушенка М.А. вбачається, що останнє на містить підстав, якими керувався відповідач під час прийняття рішення про відсторонення позивача від виконання повноважень директора ТОВ «ДІО Трейдер», а також строку такого відсторонення.

У судовому засіданні представник відповідача також не змогла обгрунтувати та вказати підстави та мотиви, з якими відповідач пов"язував тимчасове відсторонення позивача від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер».

Оцінивши у справі докази, суд вважає, що відповідачем не доведено правових підстав для застосування у спірних правовідносинах норм права, що регулюють відсторонення позивача, як члена виконавчого органу, визначеного ст.99 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлених у ході розгляду справи дійсних обставин справи, позивач непогоджуючись зі своїм тимчасовим відстороннням від посади директора ТОВ «Д І О Трейдер» та за відсутністю правових підстав, визначених ст. 46 КЗпП України, звернувся до суду за захистом своїх порушених трудових прав.

Обгрунтовуючи свій позов в цій частині, останній також посилався на те, що його недопускають до роботи та відповідного розрахунку з зазначенням порядку нарахування заробітної плати за наслідками тимчасового відсторонення, відповідач та третя особа не надає.

За вказаних вище обставин та виходячи з наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах мають бути застосовані норми положень трудового законодавства, визначених ст. 46 КЗпП України.

Статтею 46 КЗпП України визначено перелік підстав через які можливе відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом.

Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

В судовому засіданні відповідачем не надано доказів в підтвердження наявності правових підстав, визначених ст. 46 КЗпП України чи спеціальногозаконодавства щодо тимчасового відсторонення позивача від займаної посади.

Таким чином, суд приходить до висновку, що тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер» було проведено із порушенням вимог чинного законодавства та трудових прав позивача, а тому приходить до висновку про визнання незаконним рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінцентр» № 2/2019 від 16.03.2020 року про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер», з 16.03.2020 року.

Позивач просив також скасувати оспорюване вище рішення відповідача, проте такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки законом передбачено, що у випадку невідповідності вимогам закону наказ чи рішення може бути визнаний незаконним, і до компетенції суду не віднесено вирішення питання щодо його скасування. Вчинення таких дій є обов`язком роботодавця або уповноважених ним осіб.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином вбачається, що рішення про поновлення працівника приймається лише в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, позивача було тимчасово відсторонено від займаної посади, а не звільнено з займаної посади.

За таких обставин, правових підстав для поновлення позивача на роботі, в порядку ст. 235 КЗпП України,суд не вбачає.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Д І О Трейдер» з 16.03.2020 року.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо поновлення трудових прав позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки суд прийшов до висновку про незаконність прийнятого рішення відповідача про відсторонення позивача від займаної посади, права позивача є поновленими, а останній має бути допущений до роботи.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.03.2020 року по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 від 04.02.2021 року видану т.в.о. директора ТОВ «Д І О Трейдер» Леванчук Д.О. та з якою погодився позивач, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , який прийнятий на роботу у ТОВ «Д І О Трейдер», становить 1 214,28 грн.

Із даної довідки вбачається та не заперечувалося позивачем, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу та отримує заробіток у ТОВ «Д І О Трейдер» , а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу має виплачуватися саме ТОВ«Д І О Трейдер».

Разом з тим, позивачем пред"явлено вимогу про стягнення зареднього заробітку за час вимушеного прогулу до ТОВ «ФК «Фінцентр», тобто до неналежного відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що вимогу про стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу пред`явлено до неналежного відповідача.

Клопотання до суду про залучення до участі у справі співвідповідача, позивачем та його представником подано не було.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд роз"яснює позивачу, що останній не позбавлений права вимоги в цій частині заявлених вимог в порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду копію договору про надання правової допомоги № 140520 від 14.05.2020 року, копію додаткової угоди № 21/05 до договору про надання правової допомоги № 140520 від 14.05.2020, та копію акту № 21/05 приймання-передачі наданих послуг від 01.06.2020 року та довідкою про сплату гонорару на сумму 10 000,00 грн. (а.с. 39-44).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 46, 235 КЗпП України статтями 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 82, 178, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінцентр», третя особа: Товариство із обмеженою відповідальністю «Д І О Трейдер», про визнання незаконним та скасування рішення про відсторонення від посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінцентр» № 2/2019 від 16.03.2020 року про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ТОВ «Д І О Трейдер», з 16.03.2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінцентр» (м.Київ,вул. Очаківська/провулок Очаківський,5/6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінцентр» (м. Київ,вул. Очаківська/провулок Очаківський,5/6 , ) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Букіна