Номер провадження: 22-ц/813/4024/21
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради,

відповідач - Виконавчий комітет Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року у складі судді Ільченко Н.А.,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.10.2010 №1104; свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 від 28.10.2010, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_3 ; зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди, створені ним позивачу у користуванні горищем будинку АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу встановлених на цьому горищі дверей, демонтажу охоронної сигналізації та забезпечення безперешкодного та вільного доступу в будь-який час на горище та дах будинку АДРЕСА_2 .

У лютому 2018 року позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої остаточно просив: визнати недійсними розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.10.2010 №1104; свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 від 28.10.2010, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_3 ; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. 25.02.2011 за №118; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди, створені ним позивачу у користуванні горищем будинку АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу встановлених на цьому горищі дверей, демонтажу охоронної сигналізації та забезпечення безперешкодного та вільного доступу в будь-який час на горище та дах будинку АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що у 2016 році дізнався про те, що колишня власниця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 самовільно здійснила реконструкцію цієї квартири, зі збільшенням її площі за рахунок приєднання до квартири приміщення горища. Після чого за її зверненням, розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.10.2010 №1104 був затверджений технічний висновок про можливість подальшої експлуатації вказаної реконструйованої квартири, на підставі якого отримано свідоцтво про право власності (серії НОМЕР_1 ) на цю квартиру від 28.10.2010. Згодом відчужила цю квартиру на користь ОСОБА_2 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 25.02.2011 за №118. Позивач вказує, що внаслідок таких незаконних дій відповідачів він позбавлений доступу на горище вищевказаного житлового будинку, в тому числі позбавлений можливості обслуговувати і ремонтувати дах будинку, який знаходиться у неналежному технічному стані, обслуговувати та перевіряти димові та вентиляційні канали, які виходять на дах будинку, що робить експлуатацію встановленого в належній йому квартирі АДРЕСА_3 цього будинку газового обладнання небезпечним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 жовтня 2010 року №1104 «Про затвердження технічного висновку про можливість подальшої експлуатації квартири АДРЕСА_1 »; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 від 28 жовтня 2010 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_3 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. 25.02.2011 за р. №118; зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні горищем будинку АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу встановлених на цьому горищі дверей, демонтажу охоронної сигналізації та забезпечення безперешкодного та вільного доступу в будь-який час на горище та дах будинку АДРЕСА_2 ; стягнено з ОСОБА_2 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради та ОСОБА_3 в рівних частинах 2624,80 грн. на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не звернув увагу на те, що на момент отримання ОСОБА_3 свідоцтва від 28.10.2010 не діяв Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 (набрав чинності 12.03.2011), тому твердження про необхідність надання нею доказів отримання декларації суперечить ст. 5 ЦК України та є фактом неправильного застосування норм матеріального права у розумінні ч.2 ст. 376 ЦПК України. Суд застосував норми, які набрали чинності після передачі у власність спірної квартири апелянту. Так, ч.2 ст. 382 ЦК України зазначена в оскарженому рішенні в редакції від 14.05.2015 (набрали чинності 01.07.2015). Позивачем не надано доказів порушення ОСОБА_2 правил утримання спільного майна. Спірне майно має статус квартири і не відноситься до категорії допоміжних приміщень. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , на законних підставах та не повинен надавати позивачу у користування своє нерухоме майно та зазначена квартира не є спільним майном, а отже висновок про перешкоди, які нібито відповідач чинить позивачу не відповідає дійсності. Суд не встановив факт того, що багатоквартирний будинок має три поверхи з мансардним поверхом, що позивач є власником квартири, що знаходиться на другому поверсі зазначеного будинку, не виявив причини, за якими позивачу необхідний доступ на дах та не з`ясував чи перешкоджала прохід до горища квартира, яка існувала до реконструкції та збільшення загальної площі, чи існували за останні 8 років проблеми з кровлею та чи існують докази існування на мансардному поверсі комунікації спільної власності та докази порушень з боку ОСОБА_2 , які призвели до поломки вентиляційних та димових каналів, та не допуску відповідних посадових осіб з перевіркою та ремонтом цих каналів. Скасовуючи свідоцтво про право власності на всю реконструйовану квартиру, суд не взяв до уваги, що частина квартири була набута ОСОБА_2 на законних підставах, та тим самим порушив право власності відповідача на власність. Крім того, суд не з`ясував можливості повернення спірного приміщення до попереднього стану, а також, яку площу від загальної площі мансарди займає квартира АДРЕСА_4 . Позивачем не було надано доказів, що він не знав про порушені права, коли квартира належить ОСОБА_2 7 років.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 04.12.2018 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2018 скасовано; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та про усунення перешкод у користуванні горищем відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2019 постанову апеляційного суду Одеської області від 04.12.2018 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідачі Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Виконавчий комітет Одеської міської ради та ОСОБА_3 в судове засідання 26.08.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглянути справу без участі сторін, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та представника апелянта, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 06.10.1999 є власником квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 112,1 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2008 ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,4 кв.м, житловою 27,5 кв.м.

ОСОБА_3 здійснила реконструкцію квартири АДРЕСА_1 шляхом її переобладнання та збільшення площі за рахунок приєднання до неї допоміжного приміщення цього будинку площею 311,4 кв. м.

Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.10.2010 N1104 за зверненням ОСОБА_3 затверджено технічний висновок ВКФ ТОВ "Термодім-Юг" про можливість подальшої експлуатації квартири АДРЕСА_1 загальною площею 377,8 кв.м, житловою площею 26,7 кв.м, власником якої є ОСОБА_3 .

На підставі вказаного розпорядження виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 28.10.2010 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 377,8 кв. м, житловою площею 26,7 кв. м, зареєстроване в КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" 12.11.2010.

На підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2011 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_6 .

Відповідно до частини другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У частинах першій та другій статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

З копії технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 , виготовленого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" вбачається, що квартира цілком переобладнана, переобладнано горище цього будинку за рахунок чого відбулося збільшення площі квартири. На підставі вказаного технічного паспорту ОСОБА_3 видано оскаржуване свідоцтво про право власності.

Таким чином, ОСОБА_3 було збільшено площу квартири за рахунок горища, яке є допоміжним приміщенням будинку та є спільною сумісною власністю співвласників будинку.

Як вбачається з висновку експерта №019/2020 додаткової будівельно-технічної експертизи, здійсненої на замовлення ОСОБА_2 , є вільним доступ на дах будинку АДРЕСА_2 , на якому знаходяться вентиляційні і димові канали та який здійснюється зі сходової клітини одного з «чорних входів» будинку, вхід в який здійснюється з титульної сторони фасаду через вхідні металеві двері, який розташований у напівпідвалі, а саме через металеві двері частини горища по приставній драбині.

Разом з тим висновком експерта №17/2020 судової будівельно-технічної експертизи, здійсненої на замовлення ОСОБА_1 встановлено, що при проведенні експертизи доступ до приміщення горища в будинку АДРЕСА_2 фактично відсутній, влаштовані металеві двері з ознаками сигналізації. В результаті проведення обстеження, експерт дійшов висновку, що приміщення горища є допоміжним. Експертом також встановлено, що здійснення будь-яких робіт з обслуговування вентиляційних та димових каналів, ремонту даху будинку, ремонту та обслуговування кроквяних конструкцій, обслуговування оголівки димоходів, супутникових антен, систем водовідведення, тощо будинку АДРЕСА_2 без доступу на горище будинку на момент огляду технічно неможливо.

Вказані обставини доводять, що в результаті здійснення ОСОБА_3 реконструкції квартири АДРЕСА_4 шляхом збільшення її площі за рахунок горища, відбулося зайняття фактично всього горища будинку АДРЕСА_2 , яке є допоміжним приміщенням будинку, у зв`язку з чим доступ для співвласників до вказаного приміщення відсутній, що доводить наявність перешкод у користуванні позивачем спільним сумісним майном (горищем) та вчинення з боку відповідача ОСОБА_2 перешкод щодо належного утримання та обслуговування спільного сумісного майна (здійснення ремонту даху будинку, обслуговування та перевірка димових та вентиляційних каналів, які виходять на дах будинку, тощо), співвласником якого є також позивач.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на той факт, що фактично ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_6 , на підставі укладеного ним з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 25.02.2011, хоча станом на дату укладення цього договору загальна площа згаданої квартири АДРЕСА_4 фактично вже складала 377,8 кв. м (а не 66,4 кв. м.), а право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру було зареєстровано на підставі оспорюваного свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 28.10.2010, виданого замість договору купівлі-продажу від 10.06.2008 за р. N941, та зареєстрованого в КП "ОМБТІ та РОН" 12.11.2010 (номер запису: 110 в книзі: 86доп-155).

Отже, на дату укладення договору купівлі-продажу від 25.02.2011 за N118 вказаної квартири під N 9-а загальною площею 66,4 кв. м. вже не існувало.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з висновком про наявність підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження від 14 жовтня 2010 року №1104 «Про затвердження технічного висновку про можливість подальшої експлуатації квартири АДРЕСА_1 », визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 28 жовтня 2010 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року та усунення перешкод у користуванні майном.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 22.09.2021.

Головуючий:

Судді: