Дата документу 22.12.2021 Справа № 320/4384/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/4384/18 Головуючий у 1 інстанції Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/807/3740/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтований тим, що відповідач залишив свою малолітню доньку без батьківської турботи та піклування, на протязі тривалого часу ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, здоров`я, підготовку до самостійного життя, та не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання.

Просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Позов обґрунтований тим, що відповідачка перешкоджає в спілкуванні з дочкою, не дозволяє бачитися з нею, чим позбавляє його права на особисте спілкування з дитиною з метою участі в її вихованні та не бажає в добровільному порядку визначити способи його участі у вихованні дочки на запропонованих ним умовах, які ніяким чином не перешкоджають нормальному розвитку дитини.

Просив суд зобов`язати ОСОБА_1 , не чинити йому перешкод у зустрічах з його дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою особистого спілкування та участі в її вихованні, зобов`язавши ОСОБА_1 передавати йому дочку з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи щотижня кожного місяця за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати передавати йому дитину за місцем його проживання у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, кожного року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 вересня 2021 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у зустрічах з його дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою особистого спілкування та участі в її вихованні, визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожну неділю кожного місяця з 10 год. до 19 год. та в будь-який інший час за домовленістю батька з матір`ю. Перші десять зустрічей провести у присутності матері, в подальшому зустрічі батька з дитиною проводити без присутності матері.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2011 року по 25.10.2012 року.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка, ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю.

Рішенням виконкому ММР ЗО №209/40 від 20.12.2012 визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 : систематичні побачення - щовівторка з 8.00 до 10.00 у присутності матері дитини; у будь-який інший час - за домовленістю між батьками. Попереджено батьків про відповідальність, згідно з вимогами чинного законодавства, за невиконання цього рішення.

Службою у справах дітей ММР ЗО №2276/02 від 08.11.2012 ОСОБА_2 роз`яснено, що для з`ясування питання визначення способу участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2011 р.н., та спілкуванні з нею, проведена бесіда з матір`ю дитини, ОСОБА_1 . В ході, розмови мати дитини повідомила, що вона не заперечує зустрічам батька з дитиною щовівторка з 8.00 до 10.00 у її присутності. Матері дитини, ОСОБА_1 , роз`яснені ст. 19, 141, 153, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, вона попереджена про відповідальність за невиконання вимог чинного законодавства. У зв`язку з вищевикладеним, якщо він не домовиться з матір`ю дитини його заява може бути розглянута на найближчому засіданні комісії з питань захисту прав дитини.

16.11.2012 на адресу ОСОБА_2 ВДВС ММРУЮ Запорізької області надіслано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 35241983 з примусового виконання виконавчого листа №815/11332/12 виданого 11.10.2012 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на її утримання до досягнення дочкою 3-х років.

Постановою державного виконавця ВДВС ММРУЮ Запорізької області від 29.07.2014 на підставі заяви про повернення виконавчого листа без подальшого виконання повернено виконавчий лист №815/11332/12, виданий 11.10.2012 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на її утримання до досягнення дочкою 3-х років.

На підставі вищевказаного виконавчого провадження ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання дочки до 29.07.2014, що підтверджується копіями квитанцій про сплату аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахування сплачених у добровільному порядку сум - 1500грн., станом на 01.07.2012 складає - 3264,50грн.

Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3-х років, станом на 01.07.2012 складає - 4764,50грн.

Відповідно довідки з місця проживання від 18.05.2018, ОСОБА_1 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , у період з квітня 2012 року по лютий 2014 року мала наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - донька; ОСОБА_4 , 1963 року народження, - батько; ОСОБА_5 , 1964 року народження, - мати. ОСОБА_1 проживала в будинку АДРЕСА_2 з 2001р. по 2007р., а також у період з квітня 2012 р. по лютий 2014 р. Проживала з батьками і донькою ОСОБА_3 , в трьохкімнатній квартирі. Батько дитини ОСОБА_2 , 1984 року народження, не відвідував доньку, не приймав участі у вихованні, не піклувався про неї, ухилявся від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини(Т.1 а.с. 11).

Згідно довідки з місця проживання від 18.05.2018, ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , з березня 2014 року і до тепер, має наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - донька; ОСОБА_6 , 1981 року народження, - чоловік. ОСОБА_1 проживає в будинку буд. АДРЕСА_4 з березня 2014 року і до тепер. Проживає разом із чоловіком і донькою ОСОБА_3 , в двокімнатній квартирі. Батько дитини ОСОБА_2 , 1984 року народження, не відвідує доньку, не приймає участі у вихованні, не піклується про неї, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини(Т.1 а.с.12).

Згідно характеристик з місць проживання за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 характеризується позитивно. Батько дитини ОСОБА_2 , 1984 року народження, не відвідував та не відвідує доньку, не приймав та не приймає участі у вихованні, не піклувався та не піклується про неї, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини (Т.1 а.с.13-14).

Довідкою завідувача дошкільного навчального закладу «Золотий півник» комбінованого типу, ОСОБА_7 №50 від 15.05.2018 підтверджено, що ОСОБА_3 , 2011року народження, відвідувала ДНЗ №29 «Золотий півник» в м. Мелітополь з серпня 2013 року по серпень 2017 року. Дитина завжди була охайна, доглянута, добре вихована. Приводила до ДНЗ, забирала додому, відвідувала святкові ранки та батьківські збори мати дитини - ОСОБА_1 . Батько дитини - ОСОБА_2 , за період з серпня 2013 року по серпень 2017 року у ДНЗ №29 «Золотий півник» жодного разу не з`являвся (Т.1 а.с.15).

Відповідно до довідки НВК №16 ММР ЗО №325 від 31.05.2018 ОСОБА_3 , навчається в 1А класі НВК № 16. Учениця засвоює програму на достатньому рівні. Ставлення до школи - позитивне. Має хороший фізичний та розумовий розвиток. Вміє висловлювати власну думку, виявляє кмітливість. На уроках активна. Має здібності до математики та ораторського мистецтва. Дівчинка завжди доглянута, має охайний зовнішній вигляд. Всім необхідним шкільним приладдям забезпечена. Систематично відвідує заняття і не має пропусків без поважних причин. ОСОБА_3 весела, добра, неконфліктна. Підтримує дружні стосунки з усіма учнями в класі. Правила поведінки завжди виконує. Бере активну участь у суспільному житті класу. Мати, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню та навчанню доньки. Дбає про її інтелектуальний, фізичний та духовний розвиток. Вона є членом батьківського комітету класу, співпрацює з класним керівником. Систематично відвідує батьківські збори, активно бере участь у родинних святах. Батько, ОСОБА_2 , зв`язок з класним керівником не підтримує, успіхами доньки не цікавиться, в школі жодного разу не був (Т.1 а.с.16).

Згідно довідки ГО Школа айкідо АГАЦУ від 17.05.2018, ОСОБА_3 , 2011 року народження, відвідує Школу айкідо АГАЦУ м. Мелітополь з листопада 2017 року і дотепер. Дитина завжди охайна, доглянута, неконфліктна, добре вихована, має гарні фізичні здібності. Проживає разом з мамою - ОСОБА_1 , яка приводить дитину на заняття та забирає додому. Вихованням дитини, піклуванням про її інтелектуальний, фізичний і духовний розвиток, успішність займається мама. ОСОБА_1 бере активну участь у житті дитини і колективу, постійно спілкується з тренером ОСОБА_8 , відвідує всі змагання, екзамени, батьківські збори у Школі айкідо АГАЦУ. Батько дитини, ОСОБА_2 , у Школу айкідо АГАЦУ дитину не приводить і не забирає, за період тренування доньки з тренером жодного разу не спілкувався, не відвідує батьківські збори екзамени та змагання, ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток доньки, взагалі не спілкується з дитиною (Т.1 а.с.17).

Довідкою Центру сучасного танцю «Х-місія» від 18.05.2018 підтверджено, що ОСОБА_3 , 2011 року народження, відвідує Центр сучасного танцю «Х-місія» м. Мелітополь з вересня 2015року і до тепер. Дитина завжди охайна, доглянута, неконфліктна, добре вихована, має танцювальні здібності. Проживає разом з мамою - ОСОБА_1 , яка приводить дитину на заняття та забирає додому. Вихованням дитини, піклуванням про її інтелектуальний, фізичний і духовний розвиток, успішність займається мама. Батько дитини, ОСОБА_2 , жодного разу у Центр сучасного танцю «Х-місія» дитину не приводив і не забирав, за період з вересня 2015 року і дотепер з тренером жодного разу не спілкувався, не відвідував батьківські збори, концерти, змагання, ухилявся від виконання обов`язків по вихованню дитини, не піклувався про фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток дочки, не спілкувався з дитиною (Т.1 а.с.18).

Згідно довідки амбулаторії ЗПСМ №12 від 18.05.2018, ОСОБА_3 , 2011 року народження, перебуває під наглядом фахівців лікувального закладу «Амбулаторія ЗПСМ № 12» з вересня 2011 року, спостерігається на дільниці № 11. Дитина завжди охайна, доглянута, неконфліктна, добре вихована. Проживає разом з мамою - ОСОБА_1 , яка приводить дитину до поліклініки. Вихованням дитини, піклуванням про її фізичний розвиток і стан здоров`я займається мама. Батько дитини, ОСОБА_2 , в амбулаторії ЗПСМ № 12 м. Мелітополь жодного разу не був, дитину до лікаря не приводив, не піклується про її здоров`я і не забезпечує медичного догляду (Т.1 а.с.19).

З довідки директора бази відпочинку «Еллада» від 29.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 протягом 2013-2018 р.р. самостійно оздоровлювала дочку ОСОБА_3 на базі відпочинку « Еллада ». Батько дитини, ОСОБА_2 , на базу відпочинку дитину не привозив, не відвідував дитину, на відпочинку з дитиною його ніхто із співробітників бази не бачив (Т.1 а.с. 211-212).

Відповідно до довідки голови Мелітопольської міської єврейської общини від 11.05.2019 ОСОБА_3 , 2011 року народження, відвідувала з 16 по 27 липня 2018 року дитячий табір денного перебування «Інтеркультурна Мозаїка». Дитину приводила та забирала матір, яка займається вихованням дитини. ОСОБА_1 бере активну участь у житті дитини і колективу, постійно спілкується з вихователем табору та головою єврейської громади. Батько, ОСОБА_2 , до дитячого табору дитину не приводив і не забирав, з вихователем жодного разу не спілкувався, ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток доньки, з дитиною не спілкується (Т.1 а.с. 214).

Згідно довідки Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №15 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 20.11.18 ОСОБА_3 відвідувала пришкільний ЛТВ «Дружний» з 28.05.2018 по 22.06.2018. Батько ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні дитини, а саме: не приходив до табору, не з`являвся на батьківські збори щодо організації дозвілля дитини у ЛТВ «Дружний», з директором табору та вихователем загону не спілкувався (Т.1 а.с. 215).

Відповідно до довідки директора Мелітопольського НВК №16 ММР ЗО від 23.11.2018 ОСОБА_3 відвідувала госпрозрахункову групу міні - школи «Розвиток» у системі додаткових освітніх платних послуг Мелітопольського НВК №16 ММР ЗО з 01.02.2017 по 22.05.2017. За весь період навчання дитину на заняття приводили та забирали після завершення занять мати ОСОБА_1 або дідусь (Т.1 а.с. 216).

Згідно довідки керівника центру розвитку дітей «Почемучка» м. Мелітополя від 01.03.2019 ОСОБА_3 , 2011 р.н., відвідувала Центр з вересня 2014 по травень 2017 року. Вихованням дитини займалася матір. Батько дитини, ОСОБА_2 , у Центр розвитку дітей «Почемучка» дитину не приводив і не забирав, з викладачами жодного разу не спілкувався, родинні свята та батьківські збори не відвідував, з дитиною його ніхто не бачив, дитина ніколи про нього не згадувала та не розповідала (Т.1 а.с. 217-218).

Довідкою керівника ДЦ «Теремок» від 05.11.2018 підтверджено, що ОСОБА_3 , 2011 р.н. відвідувала ДЦ «Теремок» з вересня 2012 по травень 2014 року. Приводила дитину на заняття та забирала додому мати, ОСОБА_1 , яка займалася вихованням дитини. Батько дитини, ОСОБА_3 , у ДЦ «Теремок» дитину не приводив і не забирав, з викладачем жодного разу не спілкувався, не відвідував свята, викладач та директор жодного разу його не бачили (Т.1 а.с. 219-220).

Згідно довідки ДЦ «Мармелад» від 06.11.2018 ОСОБА_3 , 2011 р.н., відвідувала ДЦ «Мармелад» з вересня 2016 по березень 2017 року. Приводила дитину на заняття та забирала додому мати, ОСОБА_1 , яка займалася вихованням дитини та брала активну участь у житті дитини і колективу. Батько дитини, ОСОБА_3 , у ДЦ «Мармелад» дитину не приводив і не забирав, з викладачами жодного разу не спілкувався, не відвідував свята і батьківські збори, ухилявся від виконання обов`язків по вихованню дитини, не піклувався про розвиток доньки, його спілкування з дитиною в ДЦ «Мармелад» не відбувалося (Т.1 а.с. 221-222).

Відповідно до довідки керівника народного театру танцю «Золушка» від 26.11.2019, ОСОБА_3 , 2011 року народження, відвідувала Народний театр танцю «Золушка» з вересня 2014 року по жовтень 2015 року. Приводила дитину на заняття та забирала додому мати, ОСОБА_1 , яка займалася вихованням дитини та брала активну участь у житті дитини і колективу, відвідувала батьківські збори, опікувалася підготовкою дитини до концерту у травні 2015 р. батько дитини, ОСОБА_3 , дитину не приводив і не забирав, з викладачем жодного разу не спілкувався, не відвідував батьківських зборів і концертів, збори, не цікавився розвитком дитини (Т.1 а.с. 223).

Згідно довідки КУ «Територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ММР ЗО відокремленого підрозділу дитячої лікарні від 16.01.2019 ОСОБА_3 завідувачка відділення патології новонароджених та недоношених дітей ОСОБА_10 оглядала амбулаторно з 26.09.2011 за адресою АДРЕСА_1, в подальшому у стаціонарі КУ «Мелітопольська дитяча лікарня» з приводу порушень з боку центральної нервової системи (с/м церебральної збудливості новонародженого), ознак кардіопатії, омфаліта. Надалі мати дитини зверталась у випадках коли була потрібна екстрена медична допомога: атопічний дерматит, гострі респіраторні інфекції, гострий стенозуючий ларингіт, обструктивний бронхіт. Останнє звернення 11.12.2017. Дитину привозили до дитячої лікарні мати ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_4 . З батьком дитини ОСОБА_10 спілкувалась тільки 26.09.2011. в подальшому здоров`ям доньки він у лікаря не цікавився (Т.1 а.с. 224).

Довідкою Мелітопольського навчально-виховного комплексу № 16 від 24.01.2019 підтверджено, що ОСОБА_1 21.09.2018 до закладу було подано заяву та копію рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 20.12.2012 «Про визначення способу участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 та спілкуванні з нею», яким визначено наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні: систематичні побачення - щовівторка з 08.00 до 10.00 у присутності матері та у будь-який інший час - за домовленістю між батьками. Відповідно до заяви матері дитини домовленість між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про побачення з дитиною у будь-який інший час або без присутності матері відсутня. Станом на 12.10.2018 зі слів класного керівника ОСОБА_11 педагогічних працівників було повідомлено щодо змісту заяви ОСОБА_1 Чергових на вахті та охоронця було повідомлено після уроку фізкультури у 2-А класі 12.10.2018.

12 жовтня 2018 о 09 год. у журналі на вахті школи записано відвідування ОСОБА_13 , яка повідомила про термінову необхідність передачі речей ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_13 є вчителем-ветераном НВК №16, тому разом із сином, ОСОБА_2 , була допущена без супроводу, увійшла до зали, де проводився урок фізкультури та висловила прохання поспілкуватися з онукою, ОСОБА_3 , разом з сином. Про наявність погодження матері та директора школи надала ствердну відповідь. Учениця ОСОБА_3 на даному уроці не займалась (була звільнена після хвороби). Короткий час ОСОБА_13 та ОСОБА_2 у залі лікувальної фізкультури спілкувались з ОСОБА_3 . За поясненнями класного керівника після уроку фізкультури ОСОБА_13 та ОСОБА_2 йшли до класної кімнати «34» слідом за учнями 2-а класу. Класний керівник звернулась до них з проханням не відволікати учнів під час навчально-виховного процесу, після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_2 залишили приміщення школи. Таким чином, ОСОБА_2 відвідав школу та мав спілкування із ОСОБА_3 під час уроку фізкультури 12.10.2018 без відома класного керівника та адміністрації школи.

ОСОБА_2 директором НВК №16 було рекомендовано для можливості побачень з дочкою ОСОБА_3 на території навчального закладу під час перерв між уроками домовитися про це з матір`ю дитини, або вирішити питання згідно чинного законодавства з наданням до навчального закладу освіти відповідного рішення (т.1 а.с. 225-226).

12.09.2018 ОСОБА_2 нотаріально засвідченою заявою надав згоду на постановку на реєстраційний облік його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.56).

Відповідно до характеристики з місця проживання від 05.09.2018, ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий. До кримінальної та адміністративної відповідальності під час мешкання за даною адресою не притягувався. Розбіжностей, суперечок із представниками влади не мав. Із сусідами підтримує добрі взаємини. До алкогольних напоїв підходить як людина зі здоровим глуздом. Ставлення до наркотичних засобів виключно негативне (Т..1.с.57).

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до директора НВК №16 та класного керівника 2А класу, в якому навчається його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявами, в яких просив повідомляти його про проведення батьківських зборів, оскільки з матір`ю дитини у нього неприязні стосунки (Т.1 а.с.58,59).

17 жовтня 2018 року та 20 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звертався до начальника відділу освіти м. Мелітополя із заявою про проведення службового розслідування у відношенні директора НВК №16 ОСОБА_18 та класного керівника ОСОБА_11 , які забороняють йому бачитися з дочкою на території школи, на перервах, в групі подовженого дня, не зважаючи на те, що він є рідним батьком своєї доньки та не позбавлений батьківських прав по відношенню до неї (Т.1 а.с.83, 85).

22 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до начальника відділу освіти м. Мелітополя зі скаргою на дії директора НВК №16 ОСОБА_18 та класного керівника ОСОБА_11 , які забороняють йому бачитися з дочкою на території школи, на перервах, в групі подовженого дня, не зважаючи на те, що він є рідним батьком своєї доньки та не позбавлений батьківських прав по відношенню до неї. За даним фактом просив провести службове розслідування та притягнути їх до дисциплінарної відповідальності за обмеження його батьківських прав (Т.1 а.с.87).

Згідно відповіді НВК №16 №586 від 01.11.2018, рішенням виконкому ММР ЗО №209/40 від 20.12.2012 визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,: систематичні побачення - щовівторка з 8.00 до 10.00 у присутності матері дитини; у будь-який інший час - за домовленістю між батьками. Відповідно до заяви матері дитини ОСОБА_1 , наданої до Мелітопольського НВК №16 від 21.09.2018, домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про побачення з дитиною ОСОБА_3 у будь-який інший час або без присутності матері немає. Для можливості побачень з донькою на території навчального закладу під час перерв між уроками необхідно домовитися з матір`ю дитини або вирішити питання згідно чинного законодавства з наданням до закладу освіти відповідного рішення. /т.1 а.с.91-94/

З заяви ОСОБА_1 на ім`я директора НВК № 16 від 21.09.2018 вбачається, що з посиланням на рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 20.12.2012 позивачка повідомила адміністрацію школи щодо побачень дитини з батьком лише у її присутність та про відсутність домовленості між нею та ОСОБА_3 про інші часи побачень, а також зазначила про те, що забирає та приводить до школи дочку вона, або визначені нею особи, отримує інформацію про успіхи у навчанні, відвідує шкільні батьківські збори, екскурсії, свята - вона, як мати, а також не надає згоди на побачення та спілкування дитини з ОСОБА_3 у навчальний час, під час занять у гуртках, у групі подовженого дня. Про зміст її заяви просила повідомити класного керівника, вчителів 2-А класу, керівників гуртків, вихователя групи подовженого дня, психолога, соціального педагога, охоронця та чергового на вахті (Том 1,а.с. 92).

З протоколів батьківських зборів 2А класу НВК №16 від 05.12.2018 за №2, №3 від 27.02.2019 та 3-А класу від 11.09.2019 вбачається, що ОСОБА_2 був присутній на батьківських зборах своєї доньки, про що свідчить його особистий підпис в зазначених протоколах (Т.1 а.с.160, 239, Т.2 а.с. 11).

Судом першої інстанції було допитано свідків, з показань свідків зі сторони позивачки вбачається, що вони жодним чином не спростовують доводи відповідача щодо причин, з яких він не спілкувався з дитиною, його бажання брати участь у вихованні дитини на теперішній час, прагнення зустрічатися, спілкуватися з дочкою, приймати участь у її житті, створити умови щодо зміцнення сімейних стосунків з дитиною. При цьому свідок ОСОБА_11 підтвердила, що на даний час відповідач цікавиться життям дитини, бере участь у її вихованні, цікавиться її життям, успіхами в навчанні, як батько, відвідує батьківські збори.

Рішенням виконкому Мелітопольської міської ради Запорізької області №208/18 від 27.09.2018 затверджено висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по відношенню до дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого відповідач тривалий час свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дочки, не цікавиться її життям і здоров`ям, успіхами у навчанні, спортивними, творчими досягненнями, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її самоусвідомлення, а тому керуючись пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає, що відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./т.1 а.с.45,46/

Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №214/27 від 19.11.2020 затверджено висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по відношенню до дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого батько дитини тривалий час не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її самоусвідомлення, сімейні стосунки між батьком та дитиною втрачені, дитина вважає своїм батьком третю особу, а тому відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_3 .

Але, враховуючи, що батько у подальшому бажає спілкуватися з дитиною, піклуватися про її розумовий, духовний, фізичний розвиток, а в матеріалах справи відсутні докази, що батько дитини є особливо неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам малолітньої дитини немає підстав, щоб не підтримати позовну заяву ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та рекомендує визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 : систематичні побачення - в один із вихідних днів тижня за домовленістю з батьками (перші десять зустрічей провести у присутності матері дитини, ОСОБА_1 ); у будь-який інший час - за домовленістю між батьками (Т.2 а.с. 126-129).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналогічний висновок висловлено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2021 року, справа № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що не можливо погодитися з вищезазначеними висновками про доцільність позбавлення батьківських прав батька, оскільки данні висновки є недостатньо обґрунтованими, а тому не можуть бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Належних та допустимих доказів того, що батько дитини є особливо неблагонадійний та спілкування з ним суперечить інтересам дитини матеріали справи не містять.

Висновки органу опіки та піклування обґрунтовані виключно тими обставинами, що батько тривалий час не спілкувався з дитиною та між ними втрачені сімейні стосунки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки не містять жодних обґрунтувань щодо винної поведінки батька, та які в даному випадку є підстави щодо застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 08.09.2020 проводилось засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради, на якому розглядалося питання про підготовку висновку до суду щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дочки ОСОБА_3 та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

За результатами розглянутого питання, у присутності батьків, було ухвалено рішення комісії, відповідно до якого відсутні підстави, щоб підтримати позовну заяву про позбавлення його батьківських прав по відношенню до дочки та є підстави підтримати позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та рекомендовано визначити ОСОБА_2 відповідний спосіб участі у вихованні (Т.2 а.с. 148-150).

При цьому, 05.11.2020 за результатами перегляду рішення комісії з питань захисту прав дитини від 08.09.2020 за заявою ОСОБА_1 від 16.09.2020, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради було прийнято вже протилежне рішення, відповідно до якого відсутні підстави, щоб не підтримувати позовну заву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (Т.2 а.с. 151).

Судом першої інстанції не встановлено нових обставин що могли вплинути на правовідносини між сторонами по суті спору в період з 08.09.2020 до 05.11.2020

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Положеннями статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодної з вищезазначених обставин на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки.

Проте, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц.

В ході розгляду справи відповідач висловив бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню.

Таким чином, суд першої інстанції виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами обставини, на які посилається позивачка в обґрунтування позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що це не є достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Крім того, судом вірно враховано, що відповідач вживав заходи щодо спілкування з дочкою, звертався до позивачки з відповідними пропозиціями (Т.1 а.с. 240-248), змінив свою поведінку, у навчальному закладі цікавиться справами дитини, відвідує батьківські збори, надав докази щодо переказу грошових коштів на ім`я позиваки на утримання дитини.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач що має постійне місце проживання, характеризується позитивно, являється приватним підприємцем.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї, відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

При цьому, позивачкою не доведено, що поведінка відповідача відносно дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Позивачка не обґрунтувала та не довела, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до доньки батьківських прав і яким чином позбавлення відповідача батьківських прав змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, не надала доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Матеріалами справи підтверджено факт активної участі позивачки ОСОБА_1 у вихованні та розвитку дитини, однак суд також вбачає, що батько не ухиляється від виконання своїх обов`язків, до 2014 року сплачував аліменти в примусовому порядку, переказує грошові кошти у якості аліментів на утримання дитини в добровільному порядку.

В 2014 році позивачка відкликала з примусового виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача, що також свідчить про можливе надання матеріальної допомоги у добровільному порядку.

Посилання позивачки на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем дитячих та навчальних закладів дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Посилання скаржника на те, що батько почав проявляти інтерес до доньки лише після пред`явлення позову спростовуються показаннями свідків ОСОБА_20 , який підтвердив, що ОСОБА_2 знав які кружки відвідувала його дочка, був присутнім на лінійці, коли дитина пішла у перший клас, намагався передати дитині подарунок, але його не впустили в квартиру; показаннями свідка ОСОБА_21 , яка підтвердила, що відповідач у 2015 та 2017 роках був присутнім на концертах, в яких приймала участь його дочка та після їх закінчення намагався зустрітися з дитиною, але мати її уводила. Показання свідка ОСОБА_21 узгоджуються з відеозаписом фрагмента концерту, де виступала дочка сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з дитячих, навчальних закладів та довідки з місця проживання, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини та не відвідування закладів і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини. Вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на психологічний стан дитини у зв`язку зі спілкуванням відповідача з дочкою, надала довідку ЛКК «Лікувально-діагностичного центру» КУ «ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги ММР ЗО, згідно якої ОСОБА_3 встановлено діагноз синдром психо-емоційної нестабільності, тривожний стан /т.2 а.с. 55/ та довідку Благодійної організації Благодійний фонд «Все можливо» від 12.03.2019, з якої вбачається що 07.03.2019 ОСОБА_1 зверталася на консультацію до психолога з запитом про емоційну напруженість та наляканість ОСОБА_3 . В процесі бесіди дитина сказала, що напередодні її налякав незнайомець. Психодіагностичне дослідження виявило рівень тривожності вище середнього. Страх перед незнайомими людьми не є віковим і однією з причин його виникнення є негативний життєвий досвід дитини в зв`язку зі спілкуванням з незнайомцями. Дитина відчуває емоційну прив`язаність до вітчима та у більшій мірі до матері. Надані рекомендації більше часу проводити у родинному колі, займатися сумісною діяльністю, відзначати успіхи, повідомляючи про них у присутності дитини інших членів сім`ї, демонструвати зразки впевненої поведінки і навчати безпеці поведінки на вулиці (Т.1 а.с. 213).

Судом першої інстанції надано належну оцінку вищевказаним довідкам та вірно встановлено, що обставини, які викладені у вказаних довідках не свідчать про ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків та що батько дитини особливо неблагонадійний та спілкування з ним суперечить інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 .

При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини та бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Суд першої інстанції співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Частиною 2 ст.157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України.

За приписами ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з донькою буде перешкоджати її нормальному розвитку.

А тому висновок суду першої інстанції про те, що безпосередня участь батька у вихованні дочки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав ОСОБА_2 , а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 дійсно не бачився з дочкою тривалий час, і цьому сприяли конфліктні стосунки між ним з ОСОБА_1 .

При цьому, встановлено, що батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між батьком та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачу в участі у вихованні дитини, через що батько дитини ще у 2012 році звертався до Служби у справах дітей ММР ЗО для визначення йому способу його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, а також на теперішній час обмежує зустрічі батька та доньки в школі, заперечує проти їх спілкування, про що свідчить особиста заява позивачки на ім`я директора НВК № 16 від 21.09.2018 (Т.1 а.с. 92).

Посилання скаржника на те, що зустрічі відповідача з дочкою в школі порушують навчальний процес є недоречним, оскільки побачення батька з дочкою можливі на території навчального закладу під час перерви між уроками, що вбачається з відповідей директора НВК № 16, але для цього потрібна згода матері. Проте, позивачем, як матір`ю дитини таку згоду надано не було.

Встановлено, що в суді першої інстанції дитина підтримала ініціативу матері щодо позбавлення відповідача батьківських прав, висловила думку про небажання зустрічатися з батьком, посилаючись на те, що вона його не знає та він їй не потрібен.

При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено про те, що ставлення самої дитини до зустрічей з батьком слід оцінити як вплив позиції дорослих, що впливає на думку дитини, яка формує своє відношення зі слів оточуючих її дорослих. Небажання дитини спілкуватися з батьком саме по собі не свідчить про ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не його волею.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції вірно виходив насамперед з інтересів самої дитини, а тому, з урахуванням не тільки формального права позивача на зустріч зі своєю дочкою, а з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, встановив спосіб спілкування батька з його дочкою шляхом систематичних побачень.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом тривалого часу не спілкувався з дитиною, в результаті чого склалася ситуація при якій він може увійти в її життя, а тому, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, при вирішенні способу спілкування дитини з батьком слід визначити час зустрічей в неділю щотижня та в будь-який інший час за домовленістю батька з матір`ю.

Судова колегія вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у зустрічах його з дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою особистого спілкування та участі в її вихованні, визначивши спосіб участі у вихованні дитини кожну неділю кожного місяця з 10 год. до 19 год. та в будь-який інший час за домовленістю батька з матір`ю. При цьому, суд вважає доцільним перші десять зустрічей батька з дитиною провести у присутності матері.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , та відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог та відмови в первісному позові про позбавлення батьківських прав.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: