Справа № 283/1834/21
провадження №2/283/632/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

10 вересня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В. з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

14.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про поділ майна подружжя.

Предметом позовних вимог є визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 94,5 кв.м., житловою площею - 56 кв.м.; визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 94,5 кв.м., житловою площею - 56 кв.м.

Підставою позовних вимог є те, що 08.06.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Малина Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час на розгляді суду перебуває цивільна справа №283/1750/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. За період шлюбу 16.12.2003 року сторонами було придбано будинок в АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна в добровільному порядку, а тому позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , а також визнати за відповідачем право власності на Ѕ зазначеного домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, 10.09.2021 року представник позивача адвокат Реус Д.С., який діє в її інтересах на підставі Договору про надання правової допомоги від 01.07.2021 року та Ордеру серії ЖТ №088032 від 14.07.2021 року, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а також розглянути справу без його участі, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 08.06.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану міста Малина Житомирської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.11). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_1 ».

Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.12).

На підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4899, ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_2 придбав житловий будинок та прибудову до житлового будинку незавершену будівництвом в АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 48,2 кв.м., житлова площа - 35,9 кв.м. Площа прибудови становить 64,0 кв.м. (а.с.13).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Малинського районного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації індексний номер 2569905 від 15.01.2004 року, після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку право власності на нерухоме майно було зареєстровано в частці 1/1 за ОСОБА_2 (а.с.14).

Право власності за відповідачем на домоволодіння по АДРЕСА_1 підтверджується також інформацією з електронного порталу щодо реєстру нерухомості індексний номер 142357604 від 09.07.2021 року (а.с.21).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами ТОВ «Агенство нерухомості «АННАСТЕЙШН» від 30.06.2021 року, загальна площа будинку в АДРЕСА_1 , становить 94,5 кв.м., а житлова площа - 56,0 кв.м. Складовими домоволодіння згідно характеристики є: житловий будинок «А1», 1953 року будівництва; житлова прибудова «А2», 2007 року побудови; веранда «а3», 2007 року побудови; ганок «а4», 2007 року побудови; гараж «Б1», 2010 року побудови; літня кухня «В1», 2010 року побудови; каналізаційна яма «К1», 2007 року побудови; ворота №1; паркан №2, 2016 року побудови; паркан №3, 2017 року побудови; паркан №4, 2015 року побудови (а.с.15-21).

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст.12, ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, є майно незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбанні чи внесенні грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Разом з тим, п.22 вказаної постанови Пленуму визначено, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно ст.70 ЦПК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 придбаний в період шлюбу за нотаріально посвідченою угодою, а відтак є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільний житловий будинок на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно - по 1/2 частині житлового будинку, загальною площею 94,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кожному.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена ОСОБА_1 при поданні позовної заяви до суду, що становить 2027,00 грн.

Керуючись ст. 12,13,83,141,259,265,280 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.

Розділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , мешканкою АДРЕСА_1 , право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , мешканцем АДРЕСА_1 , право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2027,00 грн.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя