ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/479/21 Справа № 208/4309/17 Головуючий у першій інстанції: Ізотов В. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.11.2016 року позивач отримав у власність квартиру, загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 17.01.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. реєстровий №92. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 , яка підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Позивачем було направлено відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування. Тому позивач просив виселити ОСОБА_1 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 24 липня 2020 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скаргиі заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що 17 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», а в подальшому Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DZHCGA00000326, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 31288,00 дол. США з терміном повернення до 16.01.2011 року та зі сплатою відсотків у розмірі 12,00% на рік за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 17 січня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. за реєстровим номером 92 (а.с.53-55).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2010 року у цивільній справі №2-2190/2010 позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк до ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №DZHCGA00000326 від 17.01.2007 року станом на 01.06.2009 року в розмірі 127965,76 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1279,66 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог ПАТ КБ „Приватбанк відмовлено.

Судом апеляційної інстанції оглянуто в судовому засіданні вказану вище цивільну справу №2-2190/2010; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2010 року не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання зазначеного вище рішення 06 грудня 2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №2-2190/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору №DZHCGA00000326 від 17.01.2007 року станом на 01.06.2009 року в розмірі 127965,76 грн. (а.с. 56).

Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Ніколайчик Ю.А. від 31 жовтня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП №29694461 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-2190 від 06.12.2010 року (а.с. 57).

Також встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2012 року скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) державного виконавця задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ в частині відмови в зарахуванні квитанції №85 від 22.04.2011р. на суму 2255, 64 дол. США, квитанції №3 від 05.07.2011р. на суму 1872,66дол. США, квитанції №79 від 14.07.2011р. на суму 4122,42 дол. США та квитанції №33862.348.1 від 09.12.2011р. на суму 4000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по виконавчому листу №2-2190/2010р., виданому 06.12.2010 року, неправомірними та зобов`язано державного виконавця провести зарахування даних квитанцій в рахунок погашення заборгованості по виконавчому листу №2-2190/2010 року від 06.12.2010 року. В іншій частині в задоволені скарги відмовлено (а.с.58).

Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Ніколайчик Ю.А. від 09.11.2012 року закінчено виконавче провадження №29694461 за виконавчим листом №2-2190/2010 виданим 06.12.2010 року, у зв`язку з фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV (а.с. 59).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №122361000 від 27.04.2018 року, державним реєстратором (приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л.) 28 листопада 2016 року було здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк», на підстав договору іпотеки №92 від 17.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. (а.с. 51-52).

На адресу ОСОБА_1 банком направлено претензію від 14 червня 2017 року про добровільне звільнення приміщення з одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а.с.4).

Також встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року у цивільній справі №208/2771/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності задоволено. Визнано протиправними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Л.Л. з проведення перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. з ОСОБА_1 на ПАТ КБ «ПриватБанк». Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського округу Дніпропетровської області Вдовіної Л.Л., індексний номер 32681903 від 02.12.2016 року, про державну реєстрацію вказаної квартири. Скасовано запис про право власності №17772019 від 28.11.2016 року в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення №32681903 від 02.12.2016 року. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі по 352,50 грн., з кожного.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року №208/2771/18залишено без змін.

Таким чином, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року у вказаній вище справі №208/2771/18 набрало законної сили 26 січня 2021 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачем не доведено наявність у нього права власності на квартиру АДРЕСА_1 , враховуючи зазначене вище рішення суду у справі №208/2771/18, яке набрало законної сили, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання без надання іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що, на час ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі, не набрало законної сили рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року №208/2771/18, яке має преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Тому рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді