Номер провадження: 22-ц/813/2201/21
Номер справи місцевого суду: 496/1906/19
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2019 року голова правління кредитної спілки «Перше кредитне товариство» - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №БЛ-1/0908/08/1400# від 31.05.2008 року у розмірі 538838 грн. 52 коп., у тому числі: залишок боргу за тілом кредиту 12941 грн 93 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 88036 грн 85 коп., заборгованість по пені за прострочення платежів 437859 грн 74 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31.05.2008 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір №БЛ-1/0908/08/1400/#, згідно умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 15000 грн. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит на протязі 36 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 28.05.2011 року та сплачувати відсотки за його використання. Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує кредитній спілці кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 21.05.2019 року перед кредитною спілкою виникла заборгованість у розмірі 538838 грн. 52 коп., яка до теперішнього часу не погашена, а тому вказане товариство вимушене звернутися до суду з вказаним позовом (а.с.1-10).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року (головуючий-суддя Пендюра Л.О.) позовну заяву Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 15.03.2002 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство», , МФО 328823, р/р НОМЕР_3 у Філіїї «ОРУ» Банку «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором № БЛ-1/0908/08/1400# від 31.05.2008 року у розмірі 51534 грн. 13 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 12941 грн. 93 коп., заборгованість за відсотками 25650 грн. 27 коп., пеня 12941 грн. 93 коп., та судовий збір у розмірі 1921 грн. Кредитній спілці «Перше Кредитне Товариство» в іншій частині позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено (а.с.56-59).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, кредитна спілка «Перше кредитне товариство» в особі голови Найди Валентина Івановича звернулися до суду із апеляційною скаргою, в якій просили суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками у розмірі 62386,58 грн та ухвалити нове, яким стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за процентами у розмірі 88036,85 грн. В іншій частині залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, не були враховані правові позиції Верховного Суду у контексті обставин справи та інші правові позиції з цього питання. Зокрема апелянт стверджує, що нарахування КС «ПКТ» вказаних у позовній заяві суми процентів за користування кредитом є правомірним, проведено за весь період користування кредитними коштами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в ухвалі ВП ВС від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012 (проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного договором строку кредитування у разі встановлення відповідної сплати процентів за неправомірне користування боржником коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання у кредитному договорі чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Позивачем проведено нарахування процентів за користування кредитом, які визначені кредитним договором, що підписаний обома сторонами, отже до стягнення заявлені саме «договорні проценти» в розумінні правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Також апелянт зазначив, що відповідачем правильність розрахунку процентів за користування кредитом, надана позивачем не спростована (а.с.65-70).

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Перше кредитне товариство» в особі ОСОБА_2 було визнано неподаною та повернено апелянту, у зв`язку із не усуненням недоліків апеляційної скарги.

02 вересня 2020 року на адресу суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року, в якій вона просила суд скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким відмовити кредитній спілці «Перше кредитне товариство» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права. Апелянтка пояснює, що кредитний договір №БЛ-1/0908/08/1400 був укладений 31 травня 2008 року за умовами якого вона отримала 15000 грн терміном на 36 місяців. ОСОБА_1 сплатила всю необхідну суму для виконання договору періодичними платіжками. Крім того, вказує на те, що вона визнана потерпілою від незаконних дій посадовими особами Кредитної спілки, та 25.05.2014 року Біляївським РВ поліції, порушено кримінальне провадження 0000708, відносно посадових осіб «Першого Кредитного Товариства». Апелянтка зазначає, що вона заявляла про застосування строку позовної давності, таким чином, у суду першої інстанції були всі підстави для відмови у задоволенні позову позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді основної суми (а.с. 80-74).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та вирішено справу слухати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України (а.с. 88-90).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором № БЛ-1/0908/08/1400#, що в свою чергу призвело до порушення умов зазначеного кредитного договору та виникнення заборгованості, яка підлягає обов`язковому поверненню згідно норм законодавства (саме статті 1049, 1054 Цивільного кодексу України). Заява відповідача стосовно пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки банком не було порушено збільшений за домовленістю сторін строк позовної давності.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2008 року ОСОБА_1 уклала з кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» кредитний договір № БЛ-1/0908/08/1400# відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 15000,0 (п`ятнадцять тисяч) грн, строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредиту у розмірі 0,181 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту. Строк дії кредитного договору закінчується 31 травня 2011 року (а.с.4).

Згідно розрахунку заборгованості наданого відповідачем до суду, ОСОБА_1 здійснювала користування наданими в кредит грошовими коштами та здійснювала часткове погашення за вищевказаним кредитним договором до 15.06.2010 року. Крім того, 12.12.2018 року відповідачем було здійснено зарахування на рахунок спілки грошових коштів у розмірі 3000,0 грн (а.с. 6).

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідач не виконувала.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Кредитним договором № БЛ-1/0908/08/1400#, а саме п. 3.1 встановлюється розмір проценту за користування наданими в кредит грошовими коштами (0,181 процент від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом). П. 9.4 зазначеного договору містить положення, відповідно до якого позичальник у випадку прострочення сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасне повернення суми кредиту повністю або відповідної його частини, сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми прострочення заборгованості за кожен день прострочення платежів.

Однак відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція також міститься в постанові КЦС ВС від 10 листопада 2021 року по справі № 509/5168/15-ц, в якій зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов правильного висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, в тому числі відсотків в межах строку дії кредитного договору та пені за прострочення платежів. Оскільки, відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку, апелянт не здійснила повне погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Доказів, які б спростовували наявність зазначеної заборгованості перед позивачем, ОСОБА_1 не було надано ні до суду першої інстанції, ні безпосередньо при зверненні з апеляційною скаргою.

Стосовно посилання апелянта на застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 259 ЦК України передбачає можливість зміни строку позовної давності за домовленістю сторін.

Відповідно до кредитного договору між кредитною спілкою «Перше кредитне товариствово» та ОСОБА_1 , укладеного в письмовій формі та підписаного сторонами встановлений строк дії зазначеного договору 36 місяці, тобто до 31.05.2011 року. Пунктом 12.7 договору передбачено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років. Разом з тим, слід зазначити, що згідно зазначеного кредитного договору та додатком № 1, кінцевим терміном повного погашення кредитної заборгованості є 28.05.2011 шляхом сплати ануїтентних платежів 31 числа кожного місяця протягом строку погашення. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто в даному випадку обчислення строку позовної давності починається з моменту настання строку погашення чергового платежу та обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Разом з тим, згідно правової позиції, яка міститься в постанові КЦС ВС від 06.03.2018 в справі № 460/1091/15, та в постанові від 09.03.2021 в справі № 274/4040/15, відповідно до якої визнання боргу зобов`язаною особою, вчинене після закінчення позовної давності може бути враховано при вирішенні спору судом, якщо сторона не заявила про застосування позовної давності до винесення судом рішення, але воно не перериває перебігу давності, яка вже сплила.

Як вбачається з виписки наявної в матеріалах справи, ОСОБА_1 12.12.2018 року здійснила перерахунок на користь КС «Перше кредитне товариство» грошових коштів у розмірі 3000,0 грн, що свідчить про визнання нею свого обов`язку стосовно погашення заборгованості за кредитний договором, тому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної даності переривається. Голова правління кредитної спілки «Перше кредитне товариство» ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором 24.05.2019 року.

Аналізуючи вищенаведене та враховуючи, що сторонами було погоджено здійснення погашення заборгованості шляхом сплати ануїтентних платежів 31 числа кожного місяця протягом строку погашення, відповідно до яких застосовується положення ст. 261 ч. 5 ЦК України, позивачем було пропущено строк позовної давності стосовно частини платежів (а саме платежів 30.06.2008 року, 30.07.2008 року, 30.08.2008 року, 30.09.2008 року, 30.10.2008 року, 30.11.2008 року та 30.12.2008 року). Судом першої інстанції не було враховано зазначений факт, у зв`язку з чим помилково стягнено з відповідача суму заборгованості за весь строк дії договору.

Таким чином, апеляційний суд частково задовольняє вимоги апелянта стосовно застосування строків позовної давності та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, задовольняє позовні вимоги Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» частково та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №БЛ-1/0908/08/1400/# у розмірі 31 053,83 грн (заборгованість за тілом кредиту 12083,43 грн, заборгованість за процентами 6 886,97 грн та заборгованість за пенею 12083,43).

Розмір пені, зазначений у позовній заяві становить 437859,74 грн, що на думку апеляційного суду не є співмірним розміру заборгованості за тілом кредиту (12083,43 грн).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому, на підставі зазначених положень, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає пеня у розмірі 12083,43 грн.

Відповідна правова позиція міститься також в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 12.12.2018 року по справі № 703/1181/16-ц та від 20.03.2019 року по справі № 761/26293/16-ц, згідно якої розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, суд апеляційної інстанції скасовує рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року та ухвалює судове рішення про задоволення позовних вимог частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (, м. Одеса, вул. Базарна, 104, 65020) заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 053,83 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 12 083,43 грн, за процентами 6 886,97 грн та за пенею 12 083, 43 грн.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

24.12.2021 року м. Одеса