Справа № 766/6168/19
23 лютого 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Кирпиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про усунення перешкод у користуванні майном,
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.02.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.
Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 15.07.2008 року між позивачем та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна іпотекодавцю на праві приватної власності трикімнатна квартира, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що була надана кредитору в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором №115-2008-2446 від 15.07.2008 року, за яким він отримав кредит у розмірі 60 000 грн. на строк до 10.07.2008 року включно. Зазначена квартира, яка є предметом іпотеки, належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 04.01.2001 року за р.№1-5.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30.03.2017 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №115-2008-2446 в розмірі 69612,98 грн. відмовлено.

Апеляційний суд Херсонської області постановою від 15.03.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.03.2017 року в частині відмови у стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 скасовано і постановлено нове, яким позов задоволено частково, стягнуто солідарно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №115-2008-2446 в розмірі 69612,98 грн. та судовий збір по 348,06 грн. з кожного.

Згідно ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З зазначених рішень вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно актового запису про смерть №13, складеного 10.06.2015 року виконавчим комітетом Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Також, зазначено щодо договору поруки від 15.07.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк» вбачається, що будь-які умови щодо відповідальності поручителя після смерті позичальника у ньому відсутні.

17.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна та державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме з трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 . Зазначена заява залишена іпотеко держателем - ПАТ «Універсал Банк» без задоволення.

Відповідно до ст.1 Закону України від 5 червня 2003 року №898-ІV «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ч.5 ст.3 Закону України від 5 червня 2003 року №898-ІV «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п.5 ст.1219, ст.1282 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

За наведених норм суд прийшов до висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-18цс13 від 17.14.2013).

Вказаним вище рішенням стягується боргу зі спадкодавців померлого позичальника кредиту ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за рахунок спадкового майна (житлового будинку та земельної ділянки), вартість якого значно перевищує суму кредитного боргу в розмірі 69612,98 грн.

Позивач, як поручитель та майновий поручитель, не давала згоду відповідати за нового боржника у кредитному зобов`язанні.

Таким чином, ОСОБА_2 звільнена від відповідальності за вказаним кредитом, про що зазначено у рішенні Херсонського міського суду Херсонської області від 30.03.2017 року, а іпотека припинена, оскільки здійснена заміна боржника в борговому зобов`язанні.

Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 768,40 грн.

Щодо вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазнає наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги,тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

Враховуючи, що представником позивача не надано документів, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, не надано акту приймання-передачі наданих послуг, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи в суді відсутні.

Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 280-284, 354 України, ст.ст. 523, 608, 1219, 1282 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити частково.

Визнати припиненим договір іпотеки від 15.07.2008 року між ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) та публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (код 21133352), укладений на забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором №115-2008-2446 від 15 липня 2008 року, предметом іпотеки якого є трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 .

Зняти заборону відчуження із зазначеного нерухомого майна та вилучити записи: з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №7567701 та з Державного реєстру іпотек за реєстраційним №7567575 за Договором іпотеки від 15 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмідською М.О. по об`єкту обтяження: трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , номер РПВН : 22977578.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.І. Майдан