П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц.,Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила припинити право власності ОСОБА_3 на Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з присудженням грошової компенсації за рахунок позивача; визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначену квартиру.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що банківська квитанція від 15 грудня 2020 року, яка була долучена до позовної заяви, підтверджує той факт, що на вимогу ст. 365 ЦК України позивач до подання позовної заяви внесла на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 25 500грн. Позивач також вказує на те, що ні Цивільний кодекс України, ні будь-який інший нормативно-правовий акт не вимагає вжиття заходів досудового врегулювання спору в такій категорії справ. Крім того, позовна заява містить докази, які свідчать про те, що відповідач вчиняє насильницькі дії по відношенню до позивача та членів її сім`ї. Також позивач звертає увагу на те, що на стадії підготовчого провадження вона має право змінювати предмет або підставу позову, укладати мирову угоду, долучати нові докази, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконала вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи положення ст. 185 ЦПК України повернення заяви можливе у випадку, коли позивач отримала ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, але не виконала вимоги, зазначені в ній.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 рокупозовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали.

Підставою для залишення позовної заяви без руху стало те, що: ОСОБА_1 надала до суду квитанцію від 15 грудня 2020 року про оплату вартості частки майна в розмірі 25 500 грн., в якій зазначено Дніпровський районний суд міста Києва; не зазначено доказів на підтвердження обставин справи, зокрема, на підтвердження намірів позивача за домовленістю з іншим співвласником вирішити питання про поділ майна та відсутності згоди останнього на добровільний поділ, отримання компенсації з спільної часткової власності; не зазначено якими діями відповідача порушено, оспорюються або ж не визнаються права та інтереси позивача; не зазначено доказів та не обґрунтовано можливості виділення частки шляхом визнання за позивачем права власності на весь об`єкт (квартиру), який перебуває в спільній частковій власності без порушення прав та інтересів іншого співвласника.

Докази того, що позивач отримала ухвалу суду про залишення позовної заяви відсутні, а, відтак, строк для усунення у неї недоліків не розпочався.

У той же час, на виконання вимог ухвали позивач надала пояснення, в яких вказує, що банківська квитанція, яка була долучена до позовної заяви, підтверджує факт внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі 25 000 грн. Крім того, позивач зазначила, що відповідач вчиняє насильницькі дії по відношенню до позивача та членів її сім`ї, що свідчить про відсутність намірів у відповідача вирішити питання у цивілізований спосіб.

Проте, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 не усунула вимоги ухвали та повернув позовну заяву позивачу.

У квитанції від 15 грудня 2020 року в графі «Призначення платежу» позивачем дійсно помилково зазначено Дніпровський районний суд міста Києва. Однак, реквізити, зазначені у вказаній квитанції, є вірними та відповідають тим реквізитам, які розміщені на офіційному сайті Деснянського районного суду міста Києва. А, відтак, кошти внесені позивачем були зараховані на депозитний рахунок Деснянського районного суду міста Києва.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

З позовної заяви вбачається, що відповідач чинить насильницькі дії відносно позивача та членів її сім`ї, а, відтак, досудове врегулювання спору є неможливим.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що номер рахунку суду у квитанції вказано вірно, а позивачем на власний розсуд обрано спосіб захисту. Постановлення такої ухвали призвело до безпідставного повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 83 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

ЄСПЛ акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (справа «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Враховуючи викладене, при поверненні позовної заяви позивачу, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене та помилково вважав, що позивач не виконала вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху у встановлений строк, у зв`язку з цим постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.