АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021року

м. Чернівці

справа № 727/7723/21

провадження 822/1187/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 жовтня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 листопада 2014 року між ним та ОСОБА_2 розірвано шлюб та вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 жовтня 2014 року.

Вказував, що стан його здоров`я значно погіршився, йому протипоказана важка фізична праця, в зв`язку з цим його працездатність знизилася, а матеріальне становище від цього погіршилося.

Зазначав, що розмір аліментів для нього є непомірним, оскільки втратив роботу.

Просив суд зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2014 року до 1/4 частки усіх його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази про його матеріальне становище, яке зумовлене втратою працездатності, відповідно до висновку ЛКК № 105, яке підтверджує погіршення стану здоров`я. Також судові витрати відповідачки є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25 листопада 2014 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці розірвано. Вказаним рішенням стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 жовтня 2014 року (а.с.7-8).

Згідно із заключення ультразвукового дослідження ОСОБА_1 : встановлено ознаки дрібних поліпів жовчевого міхура. Правобічного нефроптозу незначно вираженого. Дрібного конкременту нижньої чашечки правої нирки ( а.с. 9)

В заключенні протоколу ультразвукового обстеження від 19 червня 2021 року ОСОБА_1 значиться: " УЗ картина високого стояння та латеропозиції наколінка, меніноскопатії медіального меніска, лігаментопатії, медіальної колатеральної звязки, лігаменопатії та недостатності передньої схрещеної зв`язки лівого колінного суглобу. При обстеженні правого колінного суглобу - виявлено ознаки високого стояння та латеропозиції наколінника, дегенеративних змін менісків, тендинопатії сухожилля іліотібіального тракту ( а.с.11)

Згідно з медичного висновку ЛКК від 30 червня 2021 року ОСОБА_1 , за станом здоров`я, протипоказана важка фізична праця, підняття та перенесення вантажу більше 5 кг, тривалим перебуванням на ногах більше 2 годин терміном на 6 місяців ( а.с.12)

Як вбачається із копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 , останній не працює з 28 квітня 2015 року ( звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ) (а.с.13).

Згідно Інформаційної довідки №26762246 від 22 червня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у позивача ОСОБА_1 у власності та в оренді є декілька земельних ділянок, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та у спільній власності квартира у м. Львів (а.с.39-45).

З відповіді КНП "Міська дитяча поліклініка " вбачається, що - ОСОБА_4 знаходиться на обліку МДП з моменту народження. Дитина перебуває під спостереженням нефролога дитячого з діагнозом :хронічний пієлонефрит з 15 вересня 2020 року, офтальмолога дитячого, з діагнозом: змішаний астигматизм ( а.с.50)

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей та фінансових можливостей.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини ; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, позивач, звертаючись з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів, повинен був довести, а суд встановити суттєві зміни, які відбулися вже після стягнення з нього аліментів на користь дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, погіршення його матеріального стану, зміну сімейного стану, погіршення стану здоров`я, та інші обставини, які б доводили, що розмір аліментів може бути зменшено.

З позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на погіршення стану здоров`я, а також втратою роботи.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті аліментів у встановленому судом розмірі.

Доводи апелянта про відсутність в нього доходів, спростовується наступним.

Згідно Інформаційної довідки №268453890 від 30 липня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу ОСОБА_1 у власності є декілька земельних ділянок, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та у спільній власності квартира у Львові.

Позивач не позбавлений можливості отримувати доходи від нерухомого майна шляхом його використання.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що є не працевлаштованим, при цьому, не надаючи доказів, що ним приймаються заходи з метою пошуку роботи.

Не підтверджено належними доказами і необхідність лікування позивача, яке потребує значних коштів, що погіршує його матеріальне становище.

Отже, апелянт не довів свою неспроможність сплачувати аліменти, які визначені рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 листопада 2014 року та наявність передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення в цій частині.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір про надання професійної правничої допомогти.

Відповідно до попереднього розрахунку суми судових витрат від 14 вересня 2021 року представник відповідача надавав послуги на суму 6000 гривень у формі: надання консультації, підготовка відзиву на позовну заяву (вартість 4000 гривень) та приблизна участь у суді, представництво інтересів клієнта (у підрахунку 2 судових засідань, 1 засідання складає 1000 гривень) (а.с. 47).

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 приймала участь лише в одному судовому засіданні 20 жовтня 2021 року, яке тривало 57 хвилин.

Таким чином, керуючись принципами розумності та співмірності, враховуючи, складність справи, ціну позову, виконані адвокатом роботи, участь у судовому засіданні апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні, зменшивши визначений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, із 6000 гривень до 5000 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру витрат на професійну правничу підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 жовтня 2021 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши визначений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу із 6000 гривень до 5000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна