Ухвала

25 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 728/1204/19

провадження № 61-2701ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до АТ «Чернігівобленерго» про визнання неправомірними дій відповідача по від`єднанню від електропостачання оселі абонента ОСОБА_1 , зобов`язання відповідача здійснити відновлення електропостачання абонента ОСОБА_1 , стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача у сумі 5 000 грн на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 2 500 грн кожному.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково, визнано неправомірними дії АТ «Чернігівобленерго» в особі Бахмацького РЕМ по від`єднанню оселі від електропостачання абонента ОСОБА_1 , стягнуто з АТ «Чернігівобленерго» на користь ОСОБА_1 2 500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

18 лютого 2021 року Сиводід О. П., яка діє від імені АТ «Чернігівобленерго», засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2021 року в зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1 та 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову є визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди в справі про захист прав споживачів, ціна позову у даній справі становить 5 000 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко