Справа № 182/3758/20
Провадження № 2/0182/95/2021
25.02.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.
Йому на підставі договору купівлі-продажу належить квартира АДРЕСА_1 . У належній йому квартирі, крім нього, зареєстрована відповідачка разом зі своїми дітьми, яка доводиться йому невісткою. Відповідачка разом зі своїми дітьми за адресою реєстрації не проживає з вересня 2013 року. Він в телефонному режимі неодноразово звертався до неї, щоб вирішити дане питання в добровільному порядку. Однак, всі звернення відповідачкою були проігноровані, з зв`язку з чим в позасудовому порядку вирішити питання про зняття з реєстрації відповідачки разом з її дітьми виявилося неможливим. За таких обставин змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд постановити рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с.22).
Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не прибула, від неї 25 листопада 2020 року надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує (а.с.19).
Відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, будь-які заяви від нього на адресу суду не надходили, своїм правом на подання відзиву він не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.17).
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Городничий О.Л.- в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшли пояснення, згідно яких проти задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 не заперечує. Однак, з позовними вимогами щодо визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою, не погоджується, оскільки діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання. Тому, факт їхнього непроживання в спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування цим житлом. З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи ч.2 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.27 Конвенції про права дитини, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради вважає недоцільним визнавати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.30).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 1999 року належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.6). Відповідно до довідки, виданої ОСББ «Перспектива» від 23 червня 2020 року, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7). Однак, відповідачі за адресою реєстрації не проживають. Факт їхнього непроживання підтверджується актом від 23 червня 2020 року, складеного ОСББ «Перспектива» (а.с.8).
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою своєї реєстрації не проживають без поважних причин з вересня 2013 року, не сплачують кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню квартири та добровільно не усувають ці порушення, а тому, виходячи із вимог ст.71 ЖК України, позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині зняття з реєстрації ОСОБА_3 , 2012 року народження та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Як вбачається зі ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
У даному випадку місцем проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є місце проживання їхньої матері ОСОБА_2 . Тому суд не приймає до уваги пояснення представника органу опіки та піклування щодо необхідності збереження реєстрації дітей у квартирі, яка належить їхньому дідусю ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Отже в судовому засіданні доведено, що відповідачка з дітьми у квартирі добровільно не проживає, наміру вселитися в квартиру та проживати в ній не виявляє, не проживає разом з дітьми у квартирі без поважних причин з вересня 2013 року. Тому, суд вважає, що ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 слід визнати такими, що втратили право користування житловим будинком.
На підставі викладеного та керуючись ст.405 ЦК України, ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди в користуванні та розпорядженні належною йому квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , 2012 року народження, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал