Ухвала

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 303/6684/19

провадження № 61-2533ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року у складі судді Курах Л. В., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Куштана Б. П., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення із зняттям з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення із зняттям з реєстрації місця проживання.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 50,70 кв. м, житловою площею 34,20 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 12 квітня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1058. Після отримання права власності позивач намагався отримати доступ до вищевказаної квартири, однак перешкодою для вчинення цього стала реєстрація та проживання відповідача у ній. Указане перешкоджає позивачу у здійсненні ним вільного володіння та розпорядження своєю власністю, через що виникла необхідність звернення до суду з позовом для захисту своїх інтересів.

На підставі викладеного, позивач просив: виселити відповідача ОСОБА_1 , який зареєстрований та/або проживає у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

16 лютого 2021 року АТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Сокуренком Є. С. , на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року та Блажна постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом не ураховано висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Зокрема, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах Верховного Суду України у справах № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10 виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком. Подібна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц, якою підтримана правова позиція у справі № 6-158цс14, згідно з якою із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Обставини цієї справи стосуються правовідносин вже після звернення стягнення на житлове приміщення та припинення договору іпотеки, тому у даному випадку не підлягають застосуванню норми Закону України «Про іпотеку» та ЖК УРСР, а підлягають застосуванню норми ЦК України. Суди не урахували, що банк на законних підставах набув право приватної власності на будинок і саме відповідач порушує його законне та непорушне право приватної власності. З матеріалів справи взагалі не вбачається, що у відповідача відсутня інша житлова нерухомість, а у відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування відсутня можливість забезпечити відповідачів житловим приміщенням, оскільки саме на державу, а не на будь-яких інших осіб (у тому числі позивача) покладено обов`язок надання житла відповідно до закону.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про виселення із зняттям з реєстрації місця проживання.

Отже, справа № 303/6684/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 303/6684/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ КБ «Приватбанк» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення із зняттям з реєстрації місця проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук