21.12.2021 Єдиний унікальний номер 205/4865/21
Провадження № 2/205/2520/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 червня 2016 року між нею та ПАТ "Альфа-Банк" була укладена угода про надання особистого кредиту в розмірі 11427 грн. за № 490954849. Внаслідок не належного виконання умов угоди перед банком виникла заборгованість. Згідно з Договором факторингу право вимоги було відступлене ТОВ "Вердикт-Капітал". Потім їй стало відомо, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис за № 5975 від 29 листопада 2019 року, на вказаній кредитній угоді за № 490954849 від 16 червня 2016 року, згідно якого з неї стягується заборгованість у розмірі 40255 грн. Ознайомившись, з копіями матеріалів виконавчої справи вона дійшла висновку, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки заборгованість не є безспірною і його вчинення грубо порушує ст. 88 Закону України "Про нотаріат", у відповідності з якою нотаріальні написи вчиняються на договорах, що мають безспірний характер. Вважає, що заборгованість є спірною, оскільки в матеріалах виконавчої справи відсутня угода факторингу між ТОВ "Вердикт-Капітал" та ПАТ "Альфа-Банк", виконавчий напис вчинено не на оригіналі кредитної угоди, що порушує Постанову Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., що дає підстави допускати, що одна й та сама угода могла бути продана не одній колекторській компанії. Кредитна угода за № 490954849 не є завіреною нотаріально, тоді коли згідно Постанови Київського апеляційного суду у справі № 826/20084 від 22.02.2017 р., що також підтверджено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, Постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року є не чинною, а значить виконавчі написи можливі лише на тих угодах, що посвідчені нотаріально. Штрафні санкції, які встановлено у виконавчому написі є непомірно високими і становлять 6200 грн., що становить більше половини суми договору. Серед копій матеріалів справи існує не зрозумілий документ, що називається "Заява на відкриття поточних рахунків в ПАТ "Альфа-Банк" зі зразками підписів, що дає право сумніватися у її юридичній значимості, бо зразки підписів то не підпис. Згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 29 січня 2019 року по 13 листопада 2019 року, але загальна сума заборгованості за цей період не може становити 39595 грн., беручи до уваги відсоткову ставку 39,9% і загальну суму пені та штрафів на місяць, що становить заборгованість у розмірі 18600 грн. Також зазначає, що приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Колейчик В.В. був виключений з реєстру діючих приватних нотаріусів за порушення законодавства, у зв`язку із чим просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5975 від 29.11.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 40255 грн.

28 липня 2021 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, та за клопотанням позивача витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 60885739 з примусового виконання виконавчого напису № 5975 від 29.11.2019 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року за клопотанням позивача зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 60885739, яке розпочато за виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. від 29 листопада 2019 року, зареєстровано у реєстрі за № 5975 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості.

03 листопада 2021 року на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. на адресу суду було надіслано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 60885739 з примусового виконання виконавчого напису № 5975 від 29.11.2019 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач надала до суду заяву в якій просила позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення.

Третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, однак про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи.

21 грудня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис №5975 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованості за кредитним договором №490954849 від 16 червня 2016 року у розмірі 39595 грн. 24 коп., а також за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у розмірі 650 грн. (а. с. 19).

Положеннями статті 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства.

При вирішенні цього спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст. 80 ЦПК України.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 29 листопада 2019 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були визнані судом (Справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17 № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис.

Варто зауважити, що відповідно до ч. 11 ст. 171 КАС України (в редакції чинній на час правовідносин) резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили, а рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року набрало сили з моменту його проголошення 22.02.2017 року. При цьому відсутність публікації рішення адміністративного суду в ЗМІ не тягне наслідки у виді не чинності рішення суду, оскільки це не передбачено процесуальним кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. не мав законних повноважень вчиняти виконавчий напис № 5975 від 29.11.2019 року, яким задоволено вимоги ТОВ «Вердикт-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім неправомірності вимог ТОВ "Вердикт-Капітал", суд вважає, що в цьому випадку товариство є належним відповідачем у справі.

Отже матеріалами справи встановлено, що у цьому випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн. 00 коп. та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, разом на загальну суму у розмірі 1362 грн.

Керуючись ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 109, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем 29 листопада 2020 року, який зареєстрований в реєстрі за № 5975, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» заборгованість за кредитним договором №490954849 від 16 червня 2016 року на загальну суму 40245 грн. 24 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» () на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1362 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», , місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б.

Третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович, місце знаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Грушевського, буд. 15, офіс 6.

Суддя: Т.П. Терещенко