ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 402/289/21

провадження № 22-ц/4809/1211/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Карпенко О.Л.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року (суддя Ясінський Л.Ю.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 24.09.2009 року в розмірі 24 152,03 грн.

Розрахунок боргу станом на 24.03.2021 року в позові зазначений в сумі - 24 153,03 грн, яка складається з наступного: 11 064,19 грн - заборгованість за кредитом, 12 488,84 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 600 грн заборгованість за пенею та комісією.

В обґрунтування вимог вказано, що 24.09.2009 року з відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, тобто 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов цього договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшувався та склав 15 000 грн. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у результаті чого станом на 24.03.2021 року виникла заборгованість у сумі 24 153,03 грн, яка складається з наступного: 11 064,19 грн - заборгованість за кредитом, 12 488,84 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 600 грн заборгованість за пенею та комісією.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 064,19 грн заборгованість за кредитним договором та 1 039,85 грн. судового збору.

Частково задовольняючи позов, суд погодився з доводами позовної заяви в частині наявності підстав для стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 064,19 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом за період із 24.09.2009 по 24.03.2021 року, суд виходив з того, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору та позивачем не вказано строк дії вказаних Умов та правил. До того ж, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів були чинними та взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Враховуючи, що фактично отримана та використана ОСОБА_1 позика не повернута, суд першої інстанції дійшов висновку, що позикодавець вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, пенею разом з комісією та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині - залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування.

Відсутність підпису позичальника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки такий договір за своєю суттю є договором приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються в певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами, згідно виписки про рух коштів, ОСОБА_1 висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Зокрема, в тексті анкети-заяви сторони погодили розмір відсоткової ставки в розмірі 3% на місяць на залишку заборгованості по кредиту.

Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору була досягнута згода щодо розміру відсоткової ставки.

Позивач також посилається на те, що заява від 24.09.2009 містить зазначений бажаний кредитний ліміт 5 000 грн та базову відсоткову ставку 3% на місяць.

В даному випадку відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду в якій зазначено базова відсоткова ставка, пеня та штраф.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи передбачений договором розмір відсотків.

Вважає, що місцевий суд своїм рішенням порушив порядок, встановлений для вирішення справи, допустивши однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вирішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обовязків сторін, які випливають з кредитного договору.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

30 червня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі обставини:

24.09.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі чого отримано кредитну картку.

Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року №712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.41-42).

24.09.2009 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку (а.с. 23).

Позивач стверджує, що на підставі вищезазначеної анкети-заяви відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався та склав 15 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За доводами Банку, відповідач отримав та користувався кредитними коштами, що підтверджується наданою випискою по рахунку станом на 29.03.2021 року (а.с. 14-20), проте, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, розрахунок в позові визначає складові- 24 153,03 грн, яка складається з наступного: 11 064,19 грн - заборгованість за кредитом, 12 488,84 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 600 грн заборгованість за пенею та комісією.

На підтвердження вищезазначеного розміру заборгованості позивачем надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 24.09.2009 станом на 24.03.2021 року та без зазначення дати складання, який містить підпис в графі представник ПриватБанку, проте, не зазначено посаду та П.І.Б. відповідного співробітника Банку (а.с. 6-13).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення відсотків і пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з «Тарифів» і Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зокрема, анкета-заява позичальника від 24.09.2009 року свідчить, що обов`язковою складовою кредитного договору, який укладено сторонами, є Умови та Правила надання банківських послуг, що визначають питання нарахування пені, комісії та штрафів, які не визначені в заяві, проте до позовної заяви долучено лише Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», які не стосуються кредитного договору, який укладено сторонами.

Позивач оскаржив судове рішення, в частині відмови про стягнення заборгованості за відсотками та пенею.

АТ КБ «Приватбанк»не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення тіла кредиту, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

З доводами викладеними в обґрунтування оскарження, колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами, заборгованість за пенею та комісією.

Судом встановлено, що у заяві ОСОБА_1 від 24.09.2009 року сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості (а. с. 23).

Проте у наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості, вбачається, що його виконано виходячи з процентної ставки у розмірах 36,0%, 30,0%,34,8% 43,2% на рік та 3,6% на місяць, тобто у більшому розмірі, ніж обумовлено сторонами у заяві б/н від 24.09.2009 та у довідці про умови кредитування від 24.09.2009 (неправомірно завищені відсотки за користування кредитом) (а. с. 6-12).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції в порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено процентну ставку, а у розрахунку банку проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, то суду слід було визначити й стягнути заборгованість за процентами відповідно до положень закону та підписаної відповідачем заяви.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, яка підписана відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті www.рrivatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», також посилався на довідку про умови кредитування від 24.09.2009 року, яка підписана ОСОБА_1 (а. с. 24), анкету заяву б/н від 24.09.2009 року та надав розрахунки заборгованості відповідача за договором від 24.09.2009 року.

Заперечень щодо підпису вказаної довідки відповідачем не надано.

Вказаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачено: базова процентна ставка 3% на місяць, що дорівнює 36,00% річних; розмір щомісячних платежів (що включають плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме - пеня (1) = базова процентна ставка за договором/ 30 нараховується з дня прострочення кредиту; + пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10,00 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення прострочення на суму від 50,00 грн та більше; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, а саме 250,00 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

З розрахунку заборгованості, наданого суду першої інстанції, вбачається, що його виконано виходячи з процентної ставки у розмірах 36,0%, 30,0%,34,8% 43,2% на рік та 3% на місяць, тобто в іншому розмірі, ніж обумовлено сторонами в заяві б/н від 24.09.2009 року та в довідці про умови кредитування від 24.09.2009 (неправомірно завищені відсотки за користування кредитом).

Суд апеляційної інстанції акцентував увагу на те, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками, тоді як заборгованість за нарахованими саме простороченими відсотками у розрахунках, наданих банком, відсутня.

Базова відсоткова ставка по кредиту в розмірі 3% на місяць, яка погоджена сторонами в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування також нараховується саме на відсотки, а не на прострочені відсотки. Сторонами договору не погоджено процентної ставки, за якою можна розрахувати суму саме прострочених відсотків.

Відповідно до наданого позивачем суду першої інстанції розрахунку, станом на 31.10.2020 року ОСОБА_1 має перед АТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість у загальному розмірі 188 016,81 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11 064,19 грн, загальний залишок заборгованості за відсотками 173 752,62 грн, заборгованість по пені 3 200,00 грн. З цього розрахунку вбачається, що позивач, визначаючи розмір кредитної заборгованості відповідача, нараховував відсотки за користування кредитом з 07.10.2009 по 26.12.2012 року у розмірі 36,0% на рік, з 02.01.2013 по 08.09.2014 року 30,0% на рік, з 09.09.2014 по 29.03.2015 34,8% на рік, з 04.04.2015 по 26.09.2020 43,2%, 29.09.2020 по 31.10.2020 роки 0%.

З аналізу розрахунків вбачається, що в період з 07.10.2009 по 29.03.2015 банк нараховував відсотки в розмірі 3% на місяць (36 %, 30%, 34,8% на рік), що відповідає умовам укладеного між сторонами договору, зокрема базовій процентній ставці зазначеній в підписаній ОСОБА_1 довідці, а станом на 29.03.2015 заборгованість за відсотками, з урахування сплачених відсотків, становить 436,95 грн.

Проте, в період з 04.04.2015 року по 26.09.2020 при нарахуванні заборгованості за відсотками, банк використував процентну ставку, яка суперечить умовам укладеного між сторонами договору (43,2%), що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки.

При цьому, посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що останні не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Таким чином, розмір заборгованості за простроченими відсотами за користування кредитними коштами за період із 04.04.2015 року по 26.09.2020 становить 12 749,20 грн, з розрахунку 11 064,19 грн * 3 % / 30 днів * 2037 днів 9 788,57 грн, де 11 064,19 грн - заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, в періоді за користування яким піддягають стягненню проценти; 3 % на місяць - базова процентна ставка за кредитом; 2037 днів - кількість днів у періоді із 04.04.2015 року по 31.10.2020; 9 788,57 грн - розмір грошових коштів, зарахованих АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості по процентам в період з 04.04.2015 року по 31.10.2020.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 348/2304/19-ц (провадження № 61-6161св20), від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20 (провадження № 61-2593св21).

Враховуючи викладене, загальний розмір прострочених відсотків, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 24 вересня 2009 року в період з 07.10.2009 по 31.10.2020 становить 13 186,15 грн (із розрахунку 12749,20 грн + 436,95 грн).

Проте, суд апеляційної інстанції зауважує, що не вправі стягнути з відповідача більшу суму ніж просить того позивач, а тому підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 12 488, 84 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 600 грн, суд зазначає наступне. В розрахунках заборгованості, які надані банком, заборгованість по комісії відсутня, а тому стягненню підлягає лише заборгованість за пенею.

Враховуючи те, що пеня була узгоджена Довідкою про умови кредитування, у відповідності та у розмірі з якою нараховувалась відповідачу, то заборгованість по пені підлягає стягненню з відповідача на користь банку у заявленому розмірі в сумі 600 грн.

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приватбанк» в частині вирішення вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею підлягає частковому задоволенню в загальному розмірі 13 088,84 грн (12 488,84 + 600 грн).

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 2 270,00 грн, за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 грн (а. с. 1, 74).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 3 064,5 грн із розрахунку: 24 153,03 грн (заявлені вимоги) : 13 088,84 грн (задоволені позовні вимоги) = 54% від 5 675 грн сплаченого судового збору = 3 064,5 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення відсотків та пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками у розмірі 12 488,84 грн та 600 грн заборгованість за пенею. В іншій частині, рішення суду має бути залишеним без змін.

Також, згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню 3064,5 грн в рахунок компенсації витрат зі сплати судового збору в суді першої та апеляційної інстанції пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та пені.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договоромза відсотками у розмірі 12 488,84 грн, заборгованість за пенею 600 грн та 3 064,50 грн в рахунок компенсації витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині, рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

О.Л. Карпенко