26 лютого 2021 року місто Київ
Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У грудні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У даній квартирі також зареєстрований ОСОБА_4 , 1975 року народження, який не проживав та не проживає за даною адресою. Представник позивача просить визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається.
В судове засідання позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, від їх представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.01.1995, виданого Товарною біржою «Українська біржа нерухомості», а також копією рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.12.2004 у справі № 2-3405-2004 та реєстраційним посвідченням № 007693 від 04.05.2005, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 13895617 від 05.01.2021, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.04.2006 по теперішній час.
З позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є членом сім`ї власників житла, сам не є і ніколи не був власником зазначеної квартири, за зареєстрованим місцем проживання не проживав та не проживає на сьогоднішній день, однак добровільно з реєстраційного обліку не знімається.
Позивачі вважають, що реєстрація ОСОБА_4 порушує їх право власності, у зв`язку з чим звернулися до суду з даним позовом.
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
На спростування доказів представника позивачів відповідачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не подано жодного доказу.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. в рівних долях по 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. на користь кожного позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 ;

- позивач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 ;

- відповідач - ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. В. Петров