Справа № 136/1766/20
провадження № 2/136/447/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), через свого представника, звернувся до суду з вищевказаним позовом проти ОСОБА_2 (далі - відповідач), з вимогами:

- визнати за позивачем право власності по спадщині за заповітом на весь житловий будинок загальною площею 83,3 кв. м., житловою площею 34,0 кв. м., з усіма господарськими прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачем право власності по спадщині за заповітом на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №907961, та на земельну ділянку площею 0,33 га, для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №907962, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка доводилась бабусею позивача. ОСОБА_3 мала право власності на житловий будинок загальною площею 83,3 кв. м., з усіма господарськими прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та на земельну ділянку площею 0,33 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . За життя, ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого заповіла позивачу вищезазначений житловий будинок з прибудова та земельну ділянку, однак не конкретизувала, яку саме із двох вищезазначених земельних ділянок. Крім того, своїм заповітом ОСОБА_3 заповіла відповідачу, який доводився її сином, свою земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло вищезазначене майно. При зверненні позивача до нотаріуса, з метою оформлення оспорюваного майна, йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право спадщину, оскільки на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Також, земельна ділянка, що розміщена під вказаним будинком чітко не зазначена у заповіті ОСОБА_3 . З огляду на вищезазначені обставини позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, що обумовило його звернення до суду. На підтвердження вказаних обставин позивачем подано суду: копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; заповіту ОСОБА_3 від 08.08.2018; рішення суду від 09.01.2019; державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯК №907961 та ЯК №907962; технічного паспорту на житловий будинок.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.12.2020 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також, витребувано у приватного нотаріуса матеріали спадкової справи на майно померлої ОСОБА_3 .

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

З огляду на те, що в підготовче судове засідання сторони не з`явились, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 7). За ОСОБА_3 визнано право власності на іншу 1/2 частки житлового будинку загальною площею 83,3 кв. м., з усіма господарськими прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09.01.2019 (а.с. 9-10). Також, ОСОБА_3 належало право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, та на земельну ділянку площею 0,33 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчать відповідні державні акти серії ЯК №907961 та ЯК №907962. (а.с. 17-18). За життя, як вбачається з матеріалів спадкової справи померлої ОСОБА_3 за №37/2019, вона заповідала все належне їй майно відповідачу, який доводився їй сином (а.м.с.с. 8). Пізніше, ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого заповіла позивачу, який доводився їй внуком, вищезазначений житловий будинок з прибудова та земельну ділянку, однак не конкретизувала, яку саме із двох вищезазначених земельних ділянок (а.с. 8). Факт родинних відносин сторін із спадкодавцем підтверджено належними та допустимими доказами. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло вищезазначене оспорюване майно. Згідно матеріалів спадкової справи відповідач спадщину прийняв, подавши нотаріусу відповідну заяву (а.м.с.с. 1) також, аналогічним чином, спадщину прийняв і позивач (а.м.с.с. 2). Інший спадкоємець ОСОБА_4 , який мав обов`язкову частку у спадщині від неї відмовився (а.м.с.с. 3). Як зазначено у позові, при зверненні позивача до нотаріуса, з метою оформлення оспорюваного майна, йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право спадщину, оскільки на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, а земельна ділянка, що розміщена під вказаним будинком чітко не зазначена у заповіті ОСОБА_3 . Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, а тому звернувся до суду. Разом з тим відповідач, у поданій ним до суду заяві, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, за заповітом ОСОБА_3 , виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

За загальними приписами ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із нормою ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

В силу вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, зі змісту якої, серед іншого, передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, судом встановлено визнання права власності іншої 1/2 частки за ОСОБА_3 , на оспорюваний житловий будинок згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09.01.2019, яке набрало законної сили і обставини, викладені у якому не спростовані особою, яка не брала участі у справі.

Крім того, судом встановлено, що житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала спадкодавцю згідно державного акту серії ЯК №907961. Також спадкодавцю належала інша земельна ділянка площею 0,33 га, для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту серії ЯК №907962. Однак, згідно останнього заповіту ОСОБА_3 від 08.08.2018 вона заповідаючи позивачу, вищезазначений житловий будинок з прибудова та земельну ділянку, не конкретизувала, яку саме із двох осорюваних земельних ділянок було заповідано.

Водночас, згідно ч. 1-3 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Зрештою, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах справи. Спадкоємець ОСОБА_4 , який мав обов`язкову частку у даній спадщині від неї відмовився.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак оформити її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від нього.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, а наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний.

Разом з тим, відповідач подав до суду заяву зі змісту якої вбачається про визнання ним позову.

У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання за позивачем право власності по спадщині за заповітом на весь житловий будинок загальною площею 83,3 кв. м., житловою площею 34,0 кв. м., з усіма господарськими прибудовами, на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №907961, та на земельну ділянку площею 0,33 га, для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №907962, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню.

У цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 76-80, 142, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити в повному обсязі позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності по спадщині за заповітом на весь житловий будинок загальною площею 83,3 кв. м., житловою площею 34,0 кв. м., з усіма господарськими прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності по спадщині за заповітом на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №907961, та на земельну ділянку площею 0,33 га, для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №907962, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при подачі позову, що становить 1251,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко