ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 953/21813/20

провадження №22-ц/818/3799/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач- Департаменту патрульної поліції

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах Департаменту патрульної поліції на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року у складі: судді Лисиченко С.М.

УСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на його користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 426718,70 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим що, 30.09.2018 року о 20.20 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля TOYOTA PRIUS 11*3597, який належить Департаменту патрульної поліції, під керуванням інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Горяшина Дмитра Івановича. Дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання ОСОБА_1 службових обов`язків. Постановою Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/1668/19 від 25.01.2019 року ОСОБА_1 одноособово визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль TOYOTA PRIUS 11*3597 отримав механічні пошкодження, чим спричинено матеріальну шкоду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою.

У підготовчому судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року, провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 закрито.

Своє рішення суд мотивував тим що, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 яка діє в інтересах Департаменту патрульної поліції подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду і направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим що, судом не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, в результаті чого винесено незаконне та необґрунтоване рішення. На думку Позивача даний спір відносить до таких, які повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відповідно до норм ЦПК та практики ВС/КСЦ від 25.11.2020 у справі № 760/15085/18 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа про відшкодування завданої шкоди з огляду лише на її суб`єктний склад. Вважає, що правовідносини між сторонами у справі, виникли з деліктного зобов`язання, та зводиться до захисту права власності або іншого речового права, тож такі спори повинні бути розглянуті в порядку цивільного судочинства. Також зазначає, що суд порушив вимоги процесуального законодавства в частині розгляду поданого відповідачем відзиву з порушенням встановленого строку на його подання, та без наявності обґрунтованого клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Тож суд не мав права приймати до уваги заперечення викладенні у відзиві. Судом не правильно застосовано правову позицію викладену у постанові Великої палати ВС від 05.12.2018 року у справі №818/1688/16, через те що правовідносини у дійсній справі та в наведеній постанові не є тотожними.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК)України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Як встановлено судом та вбачається з постанови Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2019 30.09.2018 ОСОБА_1 керуючи автомобілем Toyota Prius, д.н. НОМЕР_1 в районі будинку АДРЕСА_1 , перед початком руху на червоний сигнал світлофора, не надав дорогу автомобілю Mіtsubishi Lancer, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, чим була заподіяна матеріальна шкода. За фактом ДТП, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ( а.с. 10).

Згідно витягу з наказу Національної поліції України Департаменту патрульної поліції № 680 о/с від 13.07.2018 ОСОБА_1 призначено інспектором по зводу № 1 роти № 4 батальону № 3 управління патрульної поліції. ( а.с. 8).

Згідно висновку членів комісії у службовому розслідуванні за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001311 від 24.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, ДТП, яке сталося 30.09.2018 з участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , скоєно ОСОБА_1 під час виконання ним службових обов`язків ( а.с. 15-17).

Пунктом 17 частини 1 статті 4 , встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України (ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію").

Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною третьою ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Згідно з п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що дорожньо- транспортна пригода сталася під час виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, як інспектора взводу роти № 9 батальйону №4 управління патрульної поліції у м. Харкові та оскільки служба в органах Національної поліції України є різновидом публічної служби, спір у справі стосується звернення суб`єкта владних повноважень із позовом про відшкодування шкоди з особи, що перебувала на посаді, що відноситься до публічної служби.

Таким чином вказаних спір підлягає вирішенню у рамках адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Цей спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18), та від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18)

Зважаючи на наведене, правовідносини, що виникли між сторонами, мають ознаки публічно-правових, а тому спір підлягає розгляду за правилами КАС України.

Отже суд першої інстанції, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин та правомірно закрив провадження у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах Департаменту патрульної поліції, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук