Справа № 352/7/20
Провадження № 22-ц/4808/1739/21
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Матвійчука Михайла Зеноновича на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Хоминець М.М. в м. Івано-Франківськ, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності та визнання права власності на 1/3 частку будинковолодіння,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності та визнання права власності на 1/3 частку будинковолодіння (а.с. 1-5).

Одночасно із поданням позову ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що предметом спору є законність отримання відповідачем ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , виданого 10.12.2003 Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою, законність рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради 23.03.1988 за № 52 та оспорювання правових підстав отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 21.12.1988 виконавчим комітетом Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Оскільки ОСОБА_2 є власником спірного будинковолодіння і його право власності зареєстровано в установленому законом порядку, він може вчиняти будь-які дії щодо майна, на яке вона претендує, у тому числі, відчужувати чи передавати його третім особам, що в подальшому може призвести до неможливості та/або утруднення виконання рішення суду в даній справі.

На підставі викладеного, просила накласти арешт на будинковолодіння АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 та будь-кому із фізичних або юридичних осіб проводити відчуження або перереєстрацію права власності на спірне нерухоме майно (а.с. 25).

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с. 52-54).

На ухвалу суду представник ТзОВ «Кредитні ініціативи», яке залучено до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ухвалою суду від 11.05.2021 адвокат Матвійчук М.З. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Щодо порушення норм матеріального права, представник апелянта вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі суд жодним чином не обґрунтував яким чином обраний позивачкою спосіб забезпечення позову, забезпечить можливість виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Так, у випадку задоволення позовних вимог рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, адже буде виконуватися в порядку передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а не Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про неспівмірність заходів забезпечення позову.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що станом на час подання позову та винесення оскаржуваної ухвали про його забезпечення, майно, на яке позивачка просила накласти арешт належало не відповідачу, а ТзОВ «Кредитні ініціативи», яке на той час навіть не було залучено до участі у справі. Відтак, задоволення заяви про забезпечення позову безпідставно порушує права останніх на володіння, користування та розпорядження належним майном, тобто реалізації права власності в повному обсязі.

З приводу порушення судом норм процесуального права, представник апелянта вказує на те, що позивачка в заяві про забезпечення позову не навела пропозицій щодо зустрічного забезпечення, так само і в ухвалі суду не вирішено дане питання, не зважаючи на те, що суд зобов`язаний був застосувати зустрічне забезпечення, оскільки позивачка не надала жодних доказів того, що у неї наявне на території України майно, достатнє для відшкодування можливих збитків ТзОВ «Кредитні ініціативи», спричинених забезпеченням позову.

Враховуючи викладене, представник апелянта просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату, час та місце розгляду справи, апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

За наведених положень ЦПК України обов`язковою умовою для забезпечення позову є та обставина, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або призвести в подальшому до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Тобто вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказувала на те, що власником спірного будинковолодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який вправі в будь-який момент відчужити спірне майно, що призведе до неможливості виконання рішення суду, у випадку задоволення її позовних вимог.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , шляхом накладення арешту на будинковолодіння АДРЕСА_1 , не перевірив вказаних доводів позивачки та жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

У той же час, згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ТОВ «Кредитні ініціативи», дата державної реєстрації: 14.08.2019 (а.с. 72).

На час постановлення оскаржуваної ухвали, ТОВ «Кредитні ініціативи» не було залучено до участі у справі, тільки ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2021 ТОВ «Кредитні ініціативи» залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів (а.с.59-60).

Згідно із частиною 1 статті 150 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За таких обставин, накладення арешту на майно, власником якого не є відповідач, є помилковим, не відповідає вимогам процесуального законодавства та призводить до безпідставного обмеження права власності ТОВ «Кредитні ініціативи».

Подібних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) та від 21 жовтня 2021 року у справі № 646/6944/16-ц (провадження № 61-11052св21).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є порушення норм процесуального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Матвійчука Михайла Зеноновича задоволити.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинковолодіння АДРЕСА_1 у справі за її позовом до ОСОБА_2 , Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності та визнання права власності на 1/3 частку будинковолодіння відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта