Провадження № 2/761/1330/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

представника позивача Антіпова С.Г.

представників відповідачів Кшеминської Ю.І., Жиліна О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області про закриття провадження, подане в межах розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Магнат» до Головного управління Національної поліції в Київській області, Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа у якій позивач просив суд: 1. стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування матеріальної шкоди завдане втратою доказів (вартість втраченого майна): автомобілю марки «DAF XF 104.410» реєстраційний номер НОМЕР_1 , середньою ринковою вартістю на момент звернення - 569 400,00 грн., напівпричеп марки «ROBUSTE KAISER S3803A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , середньою ринковою вартістю на момент звернення - 157 950,00 грн., що належить ТОВ «Транспортна компанія «МАГНАТ» їх власністю; 2. стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування недоотриманої вигоди у зв`язку з втратою доказів, з моменту набрання вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2018 року законної сили (23.04.2019 року) до мементу надання моменту надання уточненої позовної заяви (листопад 2019 року), за шість місяців, що складає - 118 164,62 грн.

30.11.2021 року до суду подано клопотання відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області про закриття провадження і цивільній справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із тим, що у вказаній справі ТОВ «ТК Магнат» заявлено вимогу до ГУНП в Київській області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяними діями суб`єкта владних повноважень, така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду (Т. 2 а.с. 23-25).

В судовому засіданні присутній представник позивача заперечував проти вказаного клопотання та представники відповідачів заперечували проти задоволення клопотання.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Питання предметної юрисдикції спорів, що відносяться до господарських судів, визначені в ст. 20 ГПК України.

При цьому сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Із аналізу положень статті 12 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Оскільки Закону України №266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутись до суду за захистом свого порушеного прав, то таким способом захисту в силу положень ст.ст. 15,16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного суду у справі від 20.09.2018 року №686/23731/15-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255-256, 258- 261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання - відмовити.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя :