Справа № 369/3623/21
Провадження № 2/369/3415/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 6 в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення майна набутого та збереженого без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.2014 року позивач стала власницею транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 року випуску, VІN-кодWVGZZZ7LZ7D050726, номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджувалося свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 25.02.2014 року.

В 2017 році у зв`язку із зміною номерного знаку на авто, позивач отримала новий номерний знак НОМЕР_4 та нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Оскільки в момент придбання зазначеного транспортного засобу позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі або у шлюбних відносинах, він був придбаний за кошти, які є її особистою приватною власністю.

У вересні 2017 року, позивач надала у тимчасове користування (до першої вимоги повернути авто) спірне авто в технічно справному стані разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 своєму колишньому чоловіку ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу в 2009 році, у неї з чоловіком тривалий час були нормальні стосунки, вони не конфліктували, а тому на його прохання надати у тимчасове користування спірне авто, позивач не відмовила та надала йому у тимчасове користування спірне авто. Сторони домовилися, що на перше прохання він його поверне без усіляких складнощів.

В червні 2018 року позивач звернулася до ОСОБА_2 з проханням повернути спірне тато, на що він відповів категоричною відмовою.

Оскільки Відповідач не повертав на прохання та вимоги спірне авто, позивач звернулася за захистом своїх прав до правоохоронних органів. Так, зокрема, 04.06.2018 року позивачем до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві було зроблено повідомлення, яке зареєстроване за №39689, про незаконне заволодіння Відповідачем спірним транспортним засобом. Але згодом позивач отримала висновок по результатам перевірки зареєстрованим в ЖЕО Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві від 23.06.2018 року, з якого вбачалося про закінчення перевірки повідомлення.

Позивач неодноразово намагалася повернути собі спірне авто звертаючись до Відповідача, але він утримує в себе спірне авто, користується ним без достатньої правової підстави та відмовляється його повертати.

Позивач отримала довідку (про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_3 ) від 04.11.2020 року, складену оперуповноваженою ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Абрамян М., з якої вбачається, що спір про повернення спірного авто є цивільно-правовим.

Тому позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) повернути ОСОБА_3 транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 року випуску, VІN-кодWVGZZZ7LZ7D050726, номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судове засідання 28.10.2021 представник позивача з`явився. Позов підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач в судове засідання 28.10.2021 з`явився. Щодо задоволення позову не заперечував.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 16 год. 00 хв.. В подальшому учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 25.02.2014 року за позивачем ОСОБА_3 на праві власності був зареєстрований транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 року випуску, VІN-код НОМЕР_7 , номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджувалося свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 25.02.2014 року.

В 2017 році у зв`язку із зміною номерного знаку на авто, позивач отримала новий номерний знак НОМЕР_4 та нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

31 грудня 2009 року Дарницьким районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 206 ЦПК України визначає що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач визнав вимоги позову та не заперечував проти їх задоволення.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку, у зв`язку з визнанням вимог позову відповідачем, в силу ст. 1212 Цивільного кодексу України транспортний засіб підлягає поверненню позивачу, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно та керуючись ст.ст. 11, 1212 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 206, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) повернути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 року випуску, VІN-код НОМЕР_7 , номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір у розмірі 3663,74 грн. (три тисячі шістсот шістдесят три гривні та сімдесят чотири копійки).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про учасників:

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.В. Дубас