Справа № 344/9552/19
Провадження № 2/344/549/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що 08.07.1999 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час шлюбу сторонами було набуто наступне майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (трьохповерховий). Кожен поверх є окремою квартирою. Земельна ділянка площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489. Дана земельна ділянка придбана по договору купівлі-продажу від 21.03.2001 року. Вищезазначене майно просить поділити наступним чином: 1/2 частини будинку( другий поверх, окрема квартира під номером 2) - позивачці ОСОБА_1 ; 1/2 частини будинку( третій поверх, окрема квартира під номером 3)- ОСОБА_2 . 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489 - ОСОБА_1 ; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489 - ОСОБА_2 .

31.05.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду накладено арешт на земельну ділянку, площею 0, 0347 га, яка знаходиться за адресою садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 м. Івано-Франківськ, цільове призначення для веденя садівництва, кадастровий номер 230010489, що належить ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.31,32).

Позивачка підтримала позовні вимоги просила задоволити в повному обсязі.

Відповідач проти поділу квартири на АДРЕСА_1 заперечує, оскільки, майно було придбане згідно судового рішення про поділ майна справа 2-751 від 10.08.1999 року і не підлягає повторному поділу.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.03.2001 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 купив земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0, 0347 га для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської Ради, в садівничому товаристві «За мир», сад № НОМЕР_3 (а.с.12).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №575848 від 11.03.2009 року встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу АВР №776007, №Д263 від 21.03.2001 року є власником земельної ділянки пл. 0,0347 га у межах згідно плану, що знаходиться в м. Івано-Франківську в сад. тов. «За мир», сад.№1, ділянка № НОМЕР_2 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської обл., цільове призначення для ведення садівництва,. Кадастровий номер земельної ділянки 230010489(а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд вважає, що земельна ділянка площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 08.07.1999 року, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_2 (а.с.6), а спірна земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0, 0347 га, призначена для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської Ради, в садівничому товаристві «За мир», сад № НОМЕР_3 згідно договору купівлі-продажу від 21.03.2001 року придбана відповідачем ОСОБА_2 у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

У відповідності до ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК України).

Отже, суд прийшов до обґрунтованого висновку:

- припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489;

- визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя - 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489;

- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя - 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489.

Що стосується позовної вимоги про поділ житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Як вбачається з рішення Івано-Франківського міського суду від 10.08.1999 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яким виділено у власність ОСОБА_5 : ІІ поверх будинку по АДРЕСА_1 , заг. пл. 80,37 м.кв.- вартістю 23 632 грн. Ідеальна частка ОСОБА_2 54,6%. У власність ОСОБА_4 : 1/2 будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а саме, І поверх будинку, заг. пл. 19 725 грн. Ідеальна частка ОСОБА_4 45,4%. Проведено розподіл земельної ділянки, що є присадибною і знаходиться по АДРЕСА_1 , виділено в користування ОСОБА_6 -земельну ділянку площею 95,8 м.кв., ОСОБА_7 - виділено в користування таку ж ділянку площею 95,8 м.кв. для заїзду та підходу до ділянок в спільному користуванні обох власників залишено ділянку площею 94.32 м.кв.(а.с. 98-101 ). Рішення набрало законної сили.

Позивачка вказує, що спірний будинок є триповерховим, проте, на підтвердження данного факту жодних доказів до матеріалів справи не долучено.

Таким чином, судом встановлено, що оскільки, шлюб між сторонами зареєстрований 08.07.1999 році, а спірний будинок належить відповідачу на підставі рішення суду від 10.09.1999 року про поділ майна подруження та набрало законної сили, то позовна вимога в частині поділу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України).

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, ст.6 не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визначення розміру часток у спільній сумісній власності подружжя є частково обґрунтовані, тому позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити частково.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд. номер НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя - 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: садове товариство «За мир», сад 31, ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інд. номер: НОМЕР_5 , проживаючого в АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя - 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0347 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер 230010489.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 24.12.2021 року.

Суддя Пастернак І.А