Справа № 658/2106/21
(провадження № 2/658/1043/21)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі головуючого судді Рахімової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сурікової А.Є.,

представника позивача: ОСОБА_2,

у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Каховка розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю « Агробудхолод» про стягнення належних працівнику при звільненні сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Каховського міськрайонного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю « Агробудхолод» про стягнення належних працівнику при звільненні сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що позивач у період з 11.09.2020 року по 26.03.2021 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ « Агробудхолод». Під час трудових відносин, з боку відповідача була нарахована, але невиплачена заробітна плата у період з січня 2021 року по час звернення до суду з позовною заявою та 2 589,02 гривні компенсації за невикористані відпустки. 26.03.2021 року позивач була звільнена за угодою сторін. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про виплату їй заборгованості по заробітній платі, проте вказані вимоги не виконані. Тому, позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 19 770,84 гривні, а також, середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а саме з 26.03.2021 року по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01.07.2021 року провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відзив на адресу суду не надходив.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Так, наказом від 10.09.2020 року за № 47-к (а.с. 5) , ОСОБА_1 прийнято на посаду економістом з матеріально-технічного забезпечення загального відділу ТОВ « Агробудхолод» з 11.09.2020 року (а.с.8).

Наказом від 26.03.2021 року за № 6-к, ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України ( а.с.6).

Відповідно до довідки про середню заробітну плату від 31.03.2021 року, ОСОБА_1 , за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року, нараховано заробітної плати усього 30 181,82 гривні ( а.с. 13).

В матеріалах справи міститься довідка від 14.06.2021 року, відповідно до змісту якої, заборгованість з виплати заробітної плати за період з січня 2021 року по березень 2021 року складає 19 588,82 гривні. За невикористану щорічну відпустку за період роботи з 11.09.2020 року по 26.03.2021 року, нараховано компенсації 2 406,95 гривень ( а.с.26).

Окрім цього, відповідно до довідки від 14.06.2021 року про середню заробітну плату, середньоденний заробіток ОСОБА_1 , становить 191,73 гривні ( а.с.27-28).

Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки, в строки передбачені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток, за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за затримку видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. (постанова Верховного Суду України від 18.01.2017 року справа № 6-2912цс16).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 27 цього Закону встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Держава забезпечує щоквартальну підготовку і публікацію статистичних даних про середню заробітну плату і середню тривалість робочого часу по галузях, групах професій і посад, а також щорічну публікацію даних про вартість робочої сили.

Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 02.02.1995 року №100, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку).

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року в інших випадках збереження середньої плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, проводяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Так, судом встановлено, що період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі з позивачем, за час затримки розрахунку за період з 26.03.2021 року по день ухвалення рішення суду складає 113 днів.

Згідно з розрахунку про середньоденний заробіток, середньоденний заробіток позивача складає (заробітна плата за січень та лютий 2021 року ( 6000,00 гривень +6000,00 гривень) : 39 робочих днів = 307,69 гривень, тобто заборгованість по сплаті середнього заробітку за період затримки повного розрахунку становить ( 113 днів Х 307,69 гривень )= 34 770,10 гривень.

Загальними приписами трудового законодавства визначено КЗпП України та Закон України «Про відпустки».

Згідно із ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 75 КЗпП України визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ст. 79 КЗпП України щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи наданому підприємстві,в установі,організації. У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Зазначеною статтею КЗпП України передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Отже, невикористана частина відпустки обов`язково має бути надана працівнику до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею цього.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Статтею 80 КЗпП України передбачено випадки перенесення щорічної відпустки.

Отже, щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період у разі:

1) порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки (частина п`ята статті 79 цього Кодексу);

2) несвоєчасної виплати власником або уповноваженим ним органом заробітної плати працівнику за час щорічної відпустки (частина третя статті 115цього Кодексу).

З аналізу зазначених статей КЗпП України слідує, що за два тижні до встановленого графіком терміну власник або уповноважений ним органом зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки та у разі порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період.

Статтею 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Враховуючи зміст ст. 79 КЗпП України, згідно з якою невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка, та змісту ст. 83 КЗпП України, якою визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, суд дійшов висновку, що мова йде про виплату компенсації за останній робочий період, а саме за 2020-2021 рік.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"- якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, з розрахунку ( 13 днів невикористаної відпустки Х 307,70 гривень ( середньоденна заробітна плата) = 4 000,10 гривень.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 171 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,97,113,115 КЗпП України, ст.ст. 10,11,12, 81,258, 263, 264,265, 273, 280,354, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю « Агробудхолод» про стягнення належних працівнику при звільненні сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю « Агробудхолод» ( , Херсонська область, м. Каховка, вул. 8 Березня,64/1) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 19 770,84 гривні.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю « Агробудхолод» ( , Херсонська область, м. Каховка, вул. 8 Березня,64/1) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а саме з 26.03.2021 року по день ухвалення судового рішення у розмірі 34 770,10 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з приватного акціонерного товариства « Агробудхолод» ( , Херсонська область, м. Каховка, вул. 8 Березня,64/1) на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. В. Рахімова