справа № 361/5027/16-ц
провадження № 8/361/11/21
У Х В А Л А

03 березня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року та додаткового рішення суду від 10 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами у справі №361/5027/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири та скасування реєстрації,

установив:

У грудні 2020 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами, а також перегляд додаткового рішення суду від 10 грудня 2018 року.

Заявник зазначав, що 24.10.2016 р. позивачем через канцелярію суду було подане клопотання про витребування доказів.

Лише в судовому засіданні 05.12.2016 р. позивачу стало відомо, що 21.01.2016 р. приватний нотаріус КМНО Татаринцева Є.А. надсилала вимогу TOB «КК «Гарант» від 05.01.2016 р. на адресу, за якою позивач не мешкає і не зареєстрований з червня 2008 року ( АДРЕСА_1 ). Поштове відправлення повернулось 23.02.2016 р. на адресу робочого місця нотаріуса в зв`язку із закінченням строку зберігання.

При цьому, 21.01.2016 р. вимога TOB «КК «Гарант» також не надсилалась нотаріусом поручителю ОСОБА_4 та дружині позичальника ОСОБА_3 , якій квартира належала на праві спільної сумісної власності, про що зазначено в іпотечному договорі.

А витребувані позивачем докази відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами була надані відповідачем TOB «КК «Гарант» лише в судовому засіданні 18.07.2017 р.

В додаткових поясненнях до позову від 09.10.2017 р. щодо не надання доказів відступлення права вимоги позивач звертав увагу суду, що вживав всіх необхідних заходів для з`ясування чи є ТОВ «КК «Гарант» належним кредитором.

За правилами ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Позивач наголошував, що станом на 17.03.2016 р., коли відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, позивач мав законне право не виконувати обов`язку новому кредиторові - ТОВ «КК «Гарант», оскільки йому не було надано доказів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Відповідно у ТОВ «КК «Гарант» станом на 17.03.2016 р. не було законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири.

Також позивач повідомляв суд про розгляд інших пов`язаних справ. Зокрема в заяві від 12.10.2018 р. позивач повідомив суд, що 05.10.2018 р. Святошинський районний суд міста Києва (справа №759/14346/16-ц) задовольнив позов ОСОБА_1 до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», АБ «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. В заяві було зазначено, що рішення не набрало законної сили.

Отже позивач мав сумніви щодо законності набуття ТОВ «КК «Гарант» прав нового кредитора (іпотекодержателя), але дана обставина на час розгляду даної справи не була встановлена в судовому рішенні в іншій справі, яке набрало законної сили.

Відповідно позивачу не були і не могли буті відомі результати подальшого розгляду справи №759/14346/16-ц в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним договору №009 від 30.09.2015 р. про відступлення права вимоги за кредитним договором №27/10-7211 від 05.12.2006 р., укладеного між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «КК «Гарант» (справа №759/14346/16-ц).

Як зазначалось вище, 05.10.2018 р. Святошинський районний суд позовні вимоги задовольнив, визнано недійсним договір №009 від 30.09.2015 р. та договір про відступлення прав за іпотечним договором №027/Д39461 від 05.12.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Татаринцевою Є.А. 07.12.2015 р.

Додатковим рішенням від 02.11.2018 р. суд доповнив резолютивну частину рішення помилково пропущеною датою укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором - 07 грудня 2015 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2018 р. скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 р. було скасовано постанову Київського апеляційного суду від 10.12.2019 р. та залишено в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2018 р. по справі №759/14346/16-ц.

Крім того, Господарським судом м. Києва 04.06.2020 р. було задоволено позов Національного банку України (справа №910/13299/18) до ТОВ «КК «Гарант» та ТОВ «Дельта М» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, предметом якого є визнання недійсним договору №009 від 30.09.2015 р. та про зобов`язання ТОВ «КК «Гарант» повернути оригінали документів кредитної справи.

У зв`язку з тим, що Верховний Суд 09.12.2020 р. залишив в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05.10.2018 р. по справі №759/14346/16-ц, то правова підстава набуття ТОВ «КК «Гарант» права на звернення стягнення на предмет іпотеки відпала через визнання недійсним відповідного правочину, та фактично не мала права взагалі існувати, то у ТОВ «КК «Гарант» ніколи не існувало права реалізувати звернення стягнення на предмет іпотеки передбачене умовами договору іпотеки, оскільки ТОВ «КК «Гарант» не є кредитором за кредитним договором та договором іпотеки.

Таким чином, є підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Також, 10.12.2018 р. по даній справі №361/5027/16-ц було ухвалене додаткове рішення про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу у сумі 50 тисяч гривень на користь TOB «КК «Гарант» та 28 тисяч гривень на користь ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене, заявник просив суд переглянути за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року по справі №361/5027/16-ц, скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, визначити порядок виконання судового рішення відповідно до нової редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», переглянути додаткове рішення суду по даній справі №361/5027/16-ц від 10.12.2018 р. про розподіл судових витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сич О.Ю. заявлені вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є.А. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року та постановою КЦС у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є.А. про визнання недійсним договору купівліпродажу квартири та скасування реєстрації відмовлено в повному обсязі.

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», та на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн. та 28000 грн. відповідно.

Підставою для звернення до суду із цією заявою стало рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/14346/16 від 05.10.2018 р., відповідно до якого товариство не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності та відповідно права укладати договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У позовній заяві по справі №361/5027/16-ц позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою 31.08.2016 р. В позовній заяві зазначено предмет позову та підстави з яких він був заявлений. Зокрема, єдиною підставою з яких позивач вважав недійсним договір купівлі-продажу є не направлення на його адресу вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому позивач надавав лише письмові пояснення з приводу позовної заяви, ним не направлялося заяви про зміну підстав позову (не подавалося такої заяви для сторін по справі).

Таким чином, єдиною підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу є не направлення на адресу позивача вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дані обставини позивач підтвердив у відповіді на відзив поданій до Броварського міськрайонного суду Київської області по справі №361/6003/19, де відповідач просив закрити провадження у зв`язку із зверненням з тими самими підставами та з тим самим предметом, однак позивач зазначив що у справі №361/5027/16-ц підставою позову було не направлення на його адресу вимоги.

Зважаючи на зазначене, відсутність повноважень у товариства на укладення правочину не було підставою позову по справі №361/5027/16-ц, а відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України, при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може розглядати інші підстави ніж ті з якими звертався позивач.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 27 червня 2019 року у справі №541/2460/16-ц.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі №69529/01 «Праведная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov V. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», №3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Зважаючи на викладене, заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки виходячи з підстав позову заявлених у справі №361/5027/16-ц, навіть за наявності рішення суду по справі №759/14346/16 від 05.10.2018 р., позовна заява не підлягала б задоволенню.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо вимог відповідача ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Фахівцем у галузі права, який надає відповідачу по даній справі правничу допомогу у цій справі є представник адвокат Сич О.Ю., що підтверджується, актом від 16.02.2021 р. про обсяг наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 19.07.2018 р. та додаткового договору №1 від 23.07.2018 р., квитанцією про оплату №78384424 від 16.02.2021 р. та ордером адвоката.

Відповідно до вказаного акту, адвокат Сич О.Ю. надавав відповідачу правничу допомогу по даній справі як під час судового розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, так і поза межами суду, що полягала: - у ознайомленні з матеріалами заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі №361/5027/16-ц - 2 години 15.02.2021 р., що в грошовому еквіваленті, виходячи з розрахунку: 1 година = 50 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати на день надання правової допомоги, складає 6000 гривень, - у аналізі наявних матеріалів, доказів, вивченні та складанні правової позиції, аналізі судової практики, підготуванні відзиву на заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами - 1 година 16.02.2021 р., що в грошовому еквіваленті, виходячи з розрахунку: 1 година = 50 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати на день надання правової допомоги, складає 3000 гривень, - представницька дія, пов`язана із розглядом цивільної справи №361/5027/16-ц (участь в судовому засіданні) Броварський міськрайонний суд Київської області, що відбудеться 03.03.2021 р. - 1 години, що в грошовому еквіваленті, виходячи з розрахунку: 1 година = 50 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати на день надання правової допомоги, складає 3000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недостатніми та недостовірними докази оплати відповідачем ОСОБА_2 за надання правової допомоги у справі №361/5027/16-ц та відмовити в їхньому відшкодуванні.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи та значення справи для сторони, кількість судових засідань, присутність на них адвоката відповідача, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач має право на часткове відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 353, 354, 423, 424 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року та додаткового рішення суду від 10 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами у справі №361/5027/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири та скасування реєстрації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.С.Сердинський