Справа № 520/4634/19
Провадження № 2/947/813/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бочевар М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марина Миколаївна, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування рішення державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 06.03.2019 року звернулась Одеська міська рада із позовом про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва частини житлового будинку літерою «А» по АДРЕСА_1 та скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М М. про внесення змін до реєстрації права власності від 17.10.2018 року, індексний номер: 435440339.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на земельної ділянці, яка належить позивачу та не була відведена для будівництва, відповідач самочинно здійснила добудову до належної їй частини домоволодіння.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримавши позицію викладену у наданих письмових запереченнях, та наполягали на тому, що земельна ділянка були виділена минулому власнику саме для здійснення забудови а реконструкція домоволодіння була здійснена для поліпшення житлових умов багатодітної сім`ї у відповідності до діючого законодавства після отримання відповідного дозволу на будівництво.

Як встановлено у судовому засіданні 07.03.1956 року загальними зборами членів колгоспу ім. 51-ої Перекопської девізії Кагановічевського району м. Одеси було виділено земельну ділянку члену колгоспу ОСОБА_3 під житлове індивідуальне будівництво в районі 5-ої станції Чорноморської дороги, квартал №13 площею 0,15 га, що підтверджується випискою з протоколу №7 ( т.1 а/с 220) а також планом відведення земельної ділянки виготовленого Управлінням Головного архітектора м. Одеси (т.1 а/с 221) та актом визначення меж ( т.1 а/с 222).

Після забудови земельної ділянки будинок та його частини неодноразово були відчужені та остаточно 7/50 частин будинку у вигляді житлового будинку літерою «А» , яка є предметом розгляду даної справи, згідно договору купівлі-продажу серія та номер 826 від 25.05.2018 року, зареєстрованому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. було придбано ОСОБА_2 .

Загальний розмір домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , яке у цілому складається з житлового будинку літерою «А», житлового будинку літерою «О», літньої кухні літерою «Н», гаражу , літерою «К», вбиральні літерою «З», вбиральні літерою «М», №1-5 огорожі, колодязю, мостіння, визначено загальною площею 343,4 кв.м., житловою 128, 3 кв.м.

Попередньому власнику зазначеної частини ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.05.1998 року на праві власності належала Ѕ частина домоволодіння за вказаною адресою, яка складалась з житлового будинку літерою «А», площею 63,8 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м, розташованої на земельної ділянці 564 кв.м (т1 а/с 26 ).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.10.2018 року державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М М. внесені зміни до реєстру прав власності за індексним номером : 43540339, а саме, зміни до опису об`єкту нерухомого майна на підставі заяви власника, технічного паспорту виданого 05.10.2018 року зробленого ПП «Проект», декларації про готовність об`єкта до експлуатації: ОД91, виданої 17.09.2018 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю ( УДАБК) Одеської міської ради, про те, що об`єкт нерухомого майна загальною площею 153,9 кв.м, житловою площею 99,6 кв.м, який складається з житлового будинку літерою «А», вбиральні літерою «Б», мостіння І та 1-3 огорожи, за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 ( т.1 а/с 32). Дані обставини також підтверджуються отриманими судом матеріалами реєстраційної справи №101 ( т1 а/с 64), щодо прийнятого рішення від 17.10.2018 року про державну реєстрацію права власності.

Наказом Управління від 01.11.2018 року за №01-13/35 скасовано право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД99 від 20.07.2018 року «реконструкція частини житлового будинку літерою «А» без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані з виділом в самостійну одиницю за адресою: АДРЕСА_2 . замовник ОСОБА_2 » ( т.1 а/с 31 ). Також згідно з наказом Управління від 01.11.2018 року за № 01-13/353ДАБК скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкту (т.1 а/с 30).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із захистом права власності та знесенням об`єкта самочинного будівництва врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК) а також Земельним Кодексом України ( далі ЗК).

Відповідно до ч. 1, пп. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону ( ч.1 ст. 120 ЗК).

За змістом ч.7 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Правовою підставою для пред`явлення позову про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок є положення ст. 212 ЗК, яке встановлює, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частин 1, 4, 7 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року по справі № 822/2149/18 зробив наступний правовий висновок по правовідносинам, пов`язаним із самочинним будівництвом: «Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови».

Таким чином можливо прийти до висновку що застосування вимог ст. 376 ЦК у вигляді знесення самочинного будівництва можливо за позовом власника ( користувача ) земельної ділянки у випадку здійснення будівництва на земельної ділянки, яка не була відведена для цієї мети і власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво на його земельній ділянці, або за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю, у випадках будівництва без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При розгляді у даному випадку правомірності вимог власника земельної ділянки міської ради судом враховується наявність виділу 07.03.1956 року даної земельної ділянки під житлове індивідуальне будівництво а також факт придбання відповідачкою частини домоволодіння в якому зазначена земельна ділянка.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Після представлення відповідачем відомостей про виділ спірної земельної ділянки під будівництво з боку сторони позивача не було спростовано дане твердження належними та допустимими доказами, а тому суд вважає не доведеним наявність порушення права власності Одеської міської ради фактом забудова на спірної земельної ділянки.

Що стосується факту будівництва ( реконструкції ) на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт яка у подальшому була скасована Наказом УДАБК та реєстрацію права власності на реконструйовану частину будинку із наданням окремої адреси на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації яка також була скасована суд вважає недоведеним факт наявності порушених прав фактом цього будівництва та реєстрації права власності Одеської міської ради, а у вимогах щодо застосування положень ст. 376 ЦК до об`єкту самочинного будівництва який збудований без відповідного документа ( скасованого), який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, суд вважає Одеську міську ради неналежним позивачем, так як право на звернення із таким позовом є лише у органу державного архітектурно-будівельного контролю.

В даному випадку суд вважає, що вимоги про знесення об`єкту нерухомості який знаходиться у власності відповідача та використовується як місце проживання, також як і вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності стосуються можливого втручання держави як у мірне володіння майном, яке захищено 1 Протоколом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року так і втручанням у праві на житло, яке врегульовано ст. 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції", N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Статтею 8 Конвенції визначено наступне «1. Кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. 2. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб».

Суд вважає, що у даному випадку не знайшло підтвердження можливість вищевказаного втручання як з точку зору законності так і необхідності у демократичному суспільстві.

Враховуючи вищезазначені обставини суд приходить до висновку що позов Одеської міської ради не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відмова у задоволені позовних вимог є також підставою , у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК, у відмові у стягненні понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову Одеської міської ради ( , місцезнаходження: 65026, м. Одеса, площа Думська, 1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) , третя особа державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марина Миколаївна ( місце розташування: 65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6 ) , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради ( місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9 ) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва частини житлового будинку літерою «А» по АДРЕСА_1 та скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М М. про внесення змін до реєстрації права власності від 17.10.2018 року, індексний номер: 435440339.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22.02.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.