Справа № 523/2658/21
Провадження №2/523/2753/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2021 р.Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої на підставі статті 625 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2007 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №69-01-978, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 300 000 гривень. 17.12.2012 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов даного договору ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло всіх прав вимоги ПАТ "АК Промінвестбанк" за кредитними договорами. Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником (новим кредитором) щодо зобов`язань за кредитним договором № 69-01-978. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.03.2012 року, позов ПАТ "АК Промінвестбанк" та ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АК Промінвестбанк" заборгованість по кредиту 299 105 грн., по процентам за користування кредитом 21 757,91 грн., судові витрати 3 321,50 грн., а всього 321 996,58 грн. Проте, оскільки заборгованість за Кредитним договором № 69-01-978 від 21.12.2007 р. була стягнута судом станом на 24.09.2010 р., ТОВ «Кредитні ініціативи» вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України, має право стягнути з боржника 35 % річних (дана умова погоджена сторонами відповідно до п. 6.6. кредитного договору) в розмірі 79 460,37 гривень, 3% на суму заборгованості за відсотками згідно рішення суду у розмірі 5 778,33 грн. та інфляційні витрати в розмірі 361 933,36 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. На підставі наведеного, просить стягнути із відповідачки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, нараховану на підставі статті 625 ЦК України, за кредитним договором №69-01-978 від 21.12.2007 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність (а.с.83).

Відповідачка та її представники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність (а.с.86). Представник відповідачки надав відзив на позов, відповідно з яким позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність та необгрунтованість.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 21.12.2007 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №69-01-978, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 300 000 гривень. (а.с.8-11).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.03.2012 року, позов ПАТ "АК Промінвестбанк" та ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АК Промінвестбанк" заборгованість по кредиту 299 105 грн., по процентам за користування кредитом 21 757,91 грн., судові витрати 3 321,50 грн., а всього 321 996,58 грн. (а.с.15-19).

17.12.2012 року між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов даного договору ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло всіх прав вимоги ПАТ "АК Промінвестбанк" за кредитними договорами. Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником (новим кредитором) щодо зобов`язань за кредитним договором № 69-01-978 (а.с.22-32).

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Згідно з ч.1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 ЦК України, врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В оцінці застосування наведених норм права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексуУкраїни у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі № 127/15672/16, зазначено: статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від4 липня 2018 року справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Пунктом 6.6 договору кредиту між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ОСОБА_1 від 21.12.2007 р. за №69-01-978 визначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 35% річних від простроченої суми згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

У тих випадках, коли в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивачем долучено розрахунки інфляційних збитків та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Із яких вбачається, що відповідачці нараховано заборгованість на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за кредитним договором №69-01-978 від 21.12.2007 року.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором, суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини міжбанком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач нарахував проценти на підставі ст.625 ЦК України, розмір яких встановлений договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першоюстатті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання(коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановленістаттею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другоюстатті 625 ЦК Україниє спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Суд не приймає до уваги послання відповідачки та її представників на те, що вона є не належним відповідачем по справ, оскільки дійсно по справі №2-1203/10, Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 17.08.2010 року, замінено неналежного відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_2 , однак Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23.06.2011 року, замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 . Рішення по справі постановлено відносно саме відповідачки ОСОБА_1 .

При таких обставинах, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с. 1).

На підставі ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, умов кредитного договору, керуючись ст. ст. 12, 13, 95, 141, 263-265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, місцезнаходження: вул.Вікентія Хвойки, буд.21, м. Київ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, місцезнаходження: вул.Вікентія Хвойки, буд.21, м. Київ) заборгованість за кредитом за ст.625 ЦК України в розмірі 447 172 (чотириста сорок сім тисяч сто сімдесят дві) гривень 06 копійок, в тому числі: заборгованість 35 % за ст.625 ЦК України на суму заборгованості за тілом кредиту згідно рішення суду 79 460,37 грн; заборгованість 3% річних за ст.625 ЦК України на суму заборгованості за відсотками згідно рішення суду 5 778,33 грн., інфляційні витрати за ст.625 ЦК України на суму згідно рішення суду 361 933,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, місцезнаходження: вул.Вікентія Хвойки, буд.21, м. Київ) сплачений судовий збір в розмірі 6 707,58 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.09.2021 року.

Суддя: