ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2019 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди, 97 608,44 грн. (дев`яносто сім тисяч шістсот вісім гривень 44 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження в розмірі 2260,75 грн.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року по справі №201/14122/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовити у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.07.2016р. о 13 год. 15 хв. по вул. Запорізьке шосе та вул. Панікахи в м. Дніпропетровську сталася ДТП за участю водія транспортного засобу ВАЗ-210930, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , водія транспортного засобу «Хюндай», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , та водія транспортного засобу «ВАЗ-2104», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 .

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 128-131).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 також закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення (а.с. 132-133).

Відповідно до полісу №АЕ/7930791 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.04.2016р., що діяв з 15.04.2016р. до 14.04.2017р. цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ-210930», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» (а.с. 72).

Згідно з Висновком експертного дослідження автотоварознавця №3913 від 25.07.2016р. вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Hyundai Н-1», д.н. НОМЕР_2 , становить 98 108,44 грн. (а.с. 10-18).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019р. по справі № 201/13055/16/ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 68 675,91 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження та судової експертизи в розмірі - 2 305,97 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019р. скасовано та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відмовлено.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що позивач наступного дня після ДТП (17.07.2016р.), а саме - 18.07.2016р. звернувся до відповідача з письмовими поясненнями потерпілого щодо події (а.с. 73-74).

Згідно із п. 34.2. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про ОСЦПВ» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із п. 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2016р. (тобто, через два місця після ДТП) ОСОБА_1 направив на адресу ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» вимогу про відшкодування шкоди, надавши висновок експертного дослідження автотоварознавця №3913 від 25.07.2016р. та експертний висновок № 18/10.1-49 від 01.09.2016р., що підтверджується описом вкладення за 02.09.2016р. із штампом та підписом працівника підрозділу спеціального зв`язку та накладною № 446 від 02.09.2016р. «Укрпошти» (а.с. 54).

03 жовтня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» складено страховий акт №468 про відмову у виплаті страхового відшкодування.

ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» надано лист за № 6328 від 09.10.2018р., яким позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки станом на 03.10.2018р. потерпілим не подано заяву про страхове відшкодування (а.с. 108).

05 грудня 2019 року позивач повторно направив на адресу ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» вимогу про відшкодування шкоди, надавши висновок експертного дослідження автотоварознавця № 3913 від 25.07.2016р., експертний висновок № 18/10.1-49 від 01.09.2016р. та експертний висновок № 5/10.1/158 від 03.04.2018р., що підтверджується описом вкладення за 05.12.2019р. із штампом та підписом працівника підрозділу спеціального зв`язку та накладною № 733 від 05.12.2019р. «Укрпошти» (а.с. 55).

Також, ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» надано лист за № 16-74468-1 від 09.12.2018р., яким повідомлено про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4. ст. 37 Закону, оскільки станом на 05.12.2019р. потерпілим не подано заяву про страхове відшкодування (а.с. 109).

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, серед іншого, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Отже, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

А тому, висновок експерта одержаний у порядку, встановленого законом та є належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач жодними доказами не спростував факт не отримання ним вимоги позивача від 02.09.2016 року, та не дивлячись на це, страховиком не було вчинено жодних дій направлених на виплату страхового відшкодування, а тому підлягає стягненню на користь позивача матеріальна шкода у розмірі 97 608,44грн.

Доводи апеляційної скарги, що згідно постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 року провадження відносно ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КупАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовідносини щодо порядку і підстав виплати страхового відшкодування регулюються нормами спеціального закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким не передбачено відшкодування шкоди відповідно до ступеню вини водія.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України закріплено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Таким чином, для присудження відшкодування завданої шкоди, позивачу необхідно було довести, що дії ОСОБА_2 були неправомірними та між неправомірними діями та шкодою є безпосередній причинний зв`язок, що й було зроблено позивачем, а судом першої інстанції досліджено надані докази та надано їм належну правову оцінку.

Отже, не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, і у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку на підставі доказів, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

А тому, постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. лише встановлює відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП з огляду на недоведеність обставини порушення останнім пункту 8.7.3 (е) ПДР та не спростовує наявність вини відповідача у завданні майнової шкоди.

Твердження апелянта, що позивач відповідно до п.п. 1.3 ст. 3 Закону України Про ОСЦПВ не скористався своїм правом та не подав Страховику заяву про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а тому відсутні правові підстави для стягнення з ПрАТ Княжа Вієнна Іншуранс Груп страхового відшкодування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

А саме, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано докази надіслання ПрАТ Княжа Вієнна Іншуранс Груп вимоги від 02.09.2016 року про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є ОСОБА_2 та на яку позивач відповіді не отримав.

Разом з тим, будь-яких доказів на спростування вказаного відповідач не надав.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не застосовано п.36.3 ст.36 Закону України ОСЦПВВНТЗ, який визначає, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач з вказаним позовом звернувся саме до ПрАТ Княжа Вієнна Іншуранс Груп про відшкодування майнової шкоди, що є його законним правом.

Разом з тим, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того необхідно зазначити, що 14.07.2020 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що факт надання правової допомоги підтверджується Договором про надання правової допомоги №3004/20 від 30.04.2020 року, укладений між позивачем та АО КС Партнерс, предметом якого є надання юридичної допомоги в обсязі, передбаченому Договором. Також зазначає, що судові витрати безпосередньо підтверджується Актом виконаних робіт від 30.04.2020 року на суму 10 000 грн. та на підтвердження сплати вартості правничої правової допомоги надає прибутковий касовий ордер.

А тому, просить стягнути з ПрАТ Княжа Вієнна Іншуранс Груп витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 10 000 грн., які складаються з: попередньої усної консультації 700 грн., отримання та підготовка необхідної інформації по справі 4000,00 грн., підготовка та подача до суду позовної заяви 5300,00 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення суду було постановлене 25 лютого 2020 року, тоді як Договір про надання правової допомоги №3004/20 був укладений між позивачем та АО КС Партнерс 30.04.2020 року.

Отже, з урахуванням того, що на момент підготовки позовної заяви та її розгляду у суді першої інстанції Договір про надання правової допомоги №3004/20 ще не був укладений, тому й відповідно дії по ньому представником позивача не могли виконуватись.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія Княжа вієнна іншуранс групи - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю.Петешенкова

В.С. Городнича