ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1220/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/50/19 Категорія: Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року, ухваленого у складі судді Смоляр О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць Марини Вікторівни, державного реєстратора Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Юлії Вадимівни, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконними правових актів органу державної влади, визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання неправомірним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, зобов`язання здійснити записи у поземельній книзі про скасування кадастрового номеру, повернення земельних ділянок, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-6410/14-15-СГ від 10 грудня 2015 року ним було замовлено у ДП «Черкаський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 8,0000 гектарів для ведення городництва, розташованої за межами населеного пункту в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Після виготовлення проекту землеустрою, позивачу стало відомо, що вищевказана земельна ділянка наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №23-3126/14-16-СГ від 20 квітня 2016 року була надана в оренду ОСОБА_4 строком на 7 років без зміни цільового призначення.

На підставі вищевказаного наказу було укладено договір оренди від 20 квітня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та ОСОБА_4 , який пройшов державну реєстрацію.

Вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №23-3126/14-16-СГ від 20 квітня 2016 року прийнятий з порушенням вимог законодавства, оскільки земельна ділянка була надана без розроблення документації із землеустрою.

В подальшому, на підставі зазначеного наказу, був укладений договір оренди землі. Оскільки прийнятий наказ не відповідає вимогам закону, то і укладений договір був вчинений з порушенням закону, що є підставою для визнання його недійсним та визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права користування землею.

В подальшому спірна земельна ділянка була поділена ОСОБА_4 на 4 земельні ділянки по 2,00 гектарів кожна, з кадастровими номерами :01:006:0631, :01:006:0632, :01:006:0633, :01:006:0634, які було передано у власність відповідачів, а саме наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №23-6887/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року земельну ділянку площею 2,00 гектарів кадастровий номер :01:006:0631 передано ОСОБА_3 ; наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №23-6885/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року земельну ділянку площею 2,00 гектарів кадастровий номер :01:006:0632 передано ОСОБА_2 ; наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №23-6888/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року земельну ділянку площею 2,00 гектарів кадастровий номер :01:006:0633 передано ОСОБА_5 ; наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №23-6889/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року земельну ділянку площею 2,00 гектарів кадастровий номер :01:006:0634 передано ОСОБА_6 .

Право власності на вищезазначені земельні ділянки було зареєстровано в державному реєстрі.

Стверджує, що дії відповідачів не лише порушують вимоги законодавства, а також порушують право позивача на користування землею та права держави на законне розпорядження її землями у визначеному нею порядку.

Окрім того, державна реєстрація земельної ділянки площею 8,00 гектарів, з наступним її поділом на 4 новостворені земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:0631, :01:006:0632, :01:006:0633, :01:006:0634 здійснена з порушенням встановленої законодавством процедури, тому підлягає скасуванню.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 1-2788 від 21 вересня 2017 року ОСОБА_6 здійснив відчуження земельної ділянки кадастровий номер :01:006:0634 ОСОБА_7 , право власності останньої було зареєстровано в державному реєстрі. Оскільки ОСОБА_6 отримав земельну ділянку на підставі незаконного наказу ГУ Держеокастру, то і договір купівлі-продажу та реєстрація права не відповідають вимогам закону.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2019 року, замінено первісного відповідача Міськрайонне управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць Марину Іванівну (т.1 а.с. 148-149), враховуючи ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2019 року про виправлення описки (т.1 а.с. 161).

У жовтні 2019 року позивачем було подано заяву про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог, яку обґрунтовував тим, що після виготовлення позивачем проекту землеустрою на земельну ділянку площею 8.000 гектарів, наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-3126/14-16-СГ від 20 квітня 2016 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без наявності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, який в даному випадку має бути обов`язково у зв`язку з тим, що відповідна земельна ділянка відноситься до особливо цінних земель.

Оскільки ОСОБА_4 не був належним землекористувачем земельної ділянки ,тому не мав законних підстав ініціювати поділ земельної ділянки площею 8,0 гектарів на 4 окремі земельні ділянки.

Документи, надані ОСОБА_4 для реєстрації земельної ділянки площею 8,0 гектарів в Державному земельному кадастрі не в повному обсязі, оскільки відсутній висновок державної експертизи землевпорядної документації.

На підставі викладеного, позивач остаточно просив суд визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-3126/14-16-СГ від 20 квітня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення громадянину ОСОБА_4 ».

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 8,0000 га (кадастровим номером :01:006:0565), укладений між громадянином ОСОБА_4 та Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області.

Визнати неправомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте держаним реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Ю.В. за індексними номером 29568249 від 12 травня 2016 року.

Визнати незаконними накази Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, а саме: №23-6887/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_3 »; №23-6885/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_2 »; №23-6888/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_5 »; №23-6889/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_6 ».

Скасувати відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0631 у Державному земельному кадастрі.

Скасувати відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0632 у Державному земельному кадастрі.

Скасувати відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0633 у Державному земельному кадастрі.

Скасувати відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0634 у Державному земельному кадастрі.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць М.І. здійснити запис у Поземельній книзі про скасування кадастрового номеру :01:006:0631.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць М.І. здійснити запис у Поземельній книзі про скасування кадастрового номеру :01:006:0632.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць М.І. здійснити запис у Поземельній книзі про скасування кадастрового номеру :01:006:0633.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць М.І. здійснити запис у Поземельній книзі про скасування кадастрового номеру :01:006:0634.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті держаним реєстратором Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Ю.В. за наступними індексними номерами, а саме 36946084, 36945730, 36946112 від 06 вересня 2017 року та №37205583 від 21 вересня 2017 року.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу серії та номер 1-2788 від 21 вересня 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:006:0634, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зобов`язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 2,0 гектарів з кадастровим номером :01:006:0631 до державної власності.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 2,0 гектарів з кадастровим номером :01:006:0632 до державної власності.

Зобов`язати ОСОБА_5 повернути земельну ділянку площею 2,0 гектарів з кадастровим номером :01:006:0633 до державної власності.

Зобов`язати ОСОБА_7 повернути земельну ділянку площею 2,0 гектарів з кадастровим номером :01:006:0634 до державної власності.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :01:006:0631 до державної власності.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :01:006:0632 до державної власності.

Зобов`язано ОСОБА_5 повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :01:006:0633 до державної власності.

Зобов`язано ОСОБА_7 повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :01:006:0634 до державної власності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент надання позивачу дозволу на розробку документації землеустрою щодо спірної земельної ділянки відповідачу було достеменно відомо про наявність інтересу кількох осіб щодо набуття права оренди на одну й ту ж саму земельну ділянку державної форми власності. Тому, суд прийшов до висновку про наявність порушення законного інтересу позивача щодо набуття у користування спірної земельної ділянки.

При наданні ОСОБА_4 спірної земельної ділянки в оренду земельні торги проведені не були, разом з тим, законом не передбачено наявність у ОСОБА_4 переважного перед ОСОБА_1 права на набуття у користування спірної земельної ділянки із земель державної власності. Укладення договору оренди поза конкурсних засад на умовах гірших ніж пропозиція позивача не відповідає засадам справедливості і розумності.

Оскільки на спірній земельній ділянці поширені ґрунти агрогрупи АДРЕСА_1 , які згідно ч.1 ст.150 ЗК та відповідно до наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 06 жовтня 2003 року №245 «Про затвердження переліку особливо цінних груп ґрунтів» відносяться до особливо цінних, виділення спірної земельної ділянки у користування ОСОБА_4 без позитивного висновку обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації є порушенням.

В зв`язку з чим наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 20 квітня 2016 року №23-3126/14-16-СГ є незаконним, а договір оренди спірної земельної ділянки від 20 квітня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та ОСОБА_4 укладений неправомірно. Водночас такий наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області є ненормативним актом державного органу, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для нових власників чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах (договір оренди тощо). Таким чином, вимога про визнання такого наказу незаконним в даному випадку не відповідає належному способу захисту.

Оскільки договір оренди землі від 20 квітня 2016 року, укладений між ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та ОСОБА_4 без дотримання конкурентних засад та без позитивного висновку обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної власності, то він відповідно до ч.1, 2 ст.228 ЦК є нікчемним. Водночас, якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Вимоги по визнання незаконними наказів ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року за №23-6885/14-17-СГ, №23-6887/14-17-СГ, №23-6888/14-17-СГ, №23-6889/14-17-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не підлягають до задоволення, оскільки такі акти суб`єкта владних повноважень також є ненормативними актами, які вичерпали свою дію після здійснення державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги не відповідають критеріям ефективного способу захисту, беручи до уваги те, що в позовній заяві не заявлялось вимог про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на земельні ділянки, як спосіб реалізації припинення речових прав таких осіб.

Не підлягають до задоволення і вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу №1-2788 від 21 вересня 2017 року, оскільки позивач не є стороною такого договору і не має право на його оспорювання.

Оскільки позивач не заявляв вимог про скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:0631,:01:006:0632,:01:006:0633,:01:006:0634, а вирішення такого питання є обов`язковою передумовою для скасування відомостей в Державному земельному кадастрі, то задоволення вимог про скасування відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі є неможливим на підставі ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Не підлягають до задоволення і вимоги про зобов`язання Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць М.І. здійснити записи у Поземельній книзі про скасування кадастрових номерів :01:006:0631, :01:006:0632, :01:006:0633, :01:006:0634, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування відомостей про земельні ділянки у Державному земельному кадастрі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення районного суду та прийняти нове, про задоволення позовних вимог в частині відмовлених позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що помилковими є твердження місцевого суду щодо неналежного способу порушеного права та неможливості в судовому порядку визнати незаконний правовий акт органу виконавчої влади, адже, в даній справі вимога про скасування наказу поєднана з вимогою про скасування договору оренди, укладеного на виконання оскаржуваного ненормативного акту, відтак задоволення однієї вимоги не може існувати без задоволення іншої вимоги, саме тому позовна вимога про скасування наказу ГУ нерозривно пов`язана із іншою позовною вимогою про скасування договору оренди укладеного з ОСОБА_4 на підставі незаконного наказу ГУ.

Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст. 228 ЦК України, що не підлягає застосуванню. Чинне законодавство не передбачає такого способу захисту права у земельних правовідносинах, як визнання правочину нікчемного.

Місцевий суд, розглядаючи справу залишив поза увагою, що апелянтом подавався негаторний позов, а не віндикаційний.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд здійснив неправильне тлумачення закону (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та їх обтяжень»), який регулює спірні правовідносини без відповідних змін, які набрали чинності 16 січня 2020 року, тобто до прийняття оскаржуваного рішення місцевого суду. Тому, суд помилково констатував необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.

Судом було допущено неправильне тлумачення закону (ст. 15, 16 ЦК України»), так як в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту є ефективним в частині вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки така вимога направлена на усунення перешкод на отримання ним земельної ділянки до складу якої входить спірна земельна ділянка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі суд не застосував закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносини (п. 60, 110 Порядку та ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Місцевим судом не застосовано ст. 79-1 Земельного кодексу України, яка регулює спірні правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд повинен був самостійно визначити, яку вимогу по суті (а не за формою) пред`являє позивач, і відповідно застосувати належні норми законодавства. Тому, фактично в цій частині позов не підлягав до задоволення за наявності підстав для задоволення інших позовних вимог. Задоволені позовні вимоги носять наслідки віндикаційного позову, що суперечить змісту негаторного позову, який був поданий скаржником.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення районного суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції помилково вказано про порушення законного інтересу позивача, оскільки чинним законодавством не передбачено будь-яких із наведених в оскаржуваному рішенні повноважень (прав позивача, якому відповідає обов`язок розпорядника земель, - ГУ Держгеокадастру області в даному випадку).

Зі змісту позову, позивачем вбачаються порушення інтересів держави при відведенні у користування земель державної форми власності, водночас законодавцем визначено орган, який вправі захищати інтереси держави за наведених позивачем обставин, що унеможливлює участь ОСОБА_1 в якості позивача у даній справі.

Твердження щодо ймовірного порушення прав позивача у зв`язку із одночасним наданням декількох дозволів на розроблення землевпорядної документації щодо відведення ділянки декільком особам спростовуються позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2018 року по справі №463/3375/15-а, за змістом якої отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду), а відтак немає підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Безпідставними є доводи позивача щодо відсутності проекту землеустрою, оскільки проект відведення у користування земельної ділянки ОСОБА_4 було розроблено та затверджено у встановленому законом порядку. Мотиви оскаржуваного рішення щодо не проведення земельних торгів для відведення ділянки та не проходження проектом державної експертизи землевпорядної документації як підстав незаконності рішення щодо відведення земельних ділянок відповідачам не можуть бути предметом розгляду у поточній справі, оскільки за всіх обставин можуть бути оцінені виключно за позовом на захист інтересів держави, а не позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він був позбавлений права на доступ до правосуддя, справедливий та публічний розгляд його справи, оскільки не був ознайомлений із позовною заявою, відповідно не зміг подати відзив та взяти участь у розгляді справи.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 як адресу проживання відповідача ОСОБА_3 вказав АДРЕСА_2 . Місцевий суд звернувся до начальника управління Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце апелянта, однак відповідь на вищевказаний запит в матеріалах справи відсутня. Незважаючи на це, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість відкриття провадження у справі.

В подальшому, всі судові повістки-повідомлення суд першої інстанції направляв ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , які повернулися до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Проте, згідно відмітки у паспорті, зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 є АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначив, які саме права позивача на землю були порушені відповідачем у розумінні статті 143 Земельного кодексу України, що мало наслідком здійснення їх захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, підтримуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 в повному обсязі, просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що судом першої інстанції невірно надано оцінку тим фактичним обставинам, які містяться в матеріалах справи.

Позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області після того, як дозвіл на розробку проекту землеустрою було надано ОСОБА_4 .

Не відповідають дійсності висновки місцевого суду про те, що Головному управлінню було достеменно відомо про наявність вже розробленої землевпорядної документації ОСОБА_4 , також, не відповідають дійсності факт відсутності повідомлення позивача про наявність інших зацікавлених осіб, які вже отримали дозвіл на розробку документації із землеустрою на дану земельну ділянку.

Необґрунтованим є висновок суду про необхідність проведення земельних торгів, оскільки передача земельних ділянок для ведення фермерського господарства здійснюється поза процедурою земельних торгів.

Земельне законодавство не передбачає надання переваги у майбутньому або позитивного рішення з приводу відведення земельної ділянки у власність або користування.

У позивача відсутнє порушене право, яке підлягає захисту, враховуючи відсутність правовстановлюючого документу на землю та фактичних обставин.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовано земельні відносини є Земельний кодекс України.

Згідно з абз. 1 ч.1, ч. 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч.1 ст. 93 ЗК України).

За змістом абз. 1-6 ч.1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2015 року Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області розглянуто заяву ОСОБА_4 вх.№3908 від 23 квітня 2015 року, та наказом №2669/14-15-СГ надано останньому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 8,0000 гектарів, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (код КВ ЦПЗ секція А, підрозділ 01.02)(т.1 а.с. 111).

Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області 10 грудня 2015 року, враховуючи рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року по справі №823/1706/15, було розглянуто заяву ОСОБА_1 вх.№4789 від 22 травня 2015 року, та наказом №23-6410/14-15-СГ надано останньому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту. Орієнтовний розмір земельної ділянки 8,0000 гектарів, з цільовим призначенням для городництва (код КВ ЦПЗ секція А, підрозділ 01.07) (т.1 а.с.9).

Згідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Тому, судам при вирішенні аналогічних спорів слід враховувати, що подати позов до суду про захист свого законного інтересу може будь яка особа, яка звернулася до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду, залежно від істотних ознак кожної конкретної правової ситуації (зокрема, від добросовісності поведінки усіх зацікавлених осіб, обізнаності їх про інтереси інших осіб щодо цієї земельної ділянки тощо).

З тексту постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року по справі №823/1706/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземкадастру у Черкаській області про оскарження неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що внаслідок розгляду заяви ОСОБА_1 від 22 травня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області своїм листом від 09 липня 2015 року №1232/0/300-15 повідомило позивача, що наказом від 24 квітня 2015 року іншому заявникові було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, тому позивач не може отримати вказану земельну ділянку. Частково задовольняючи позовні вимоги адміністративний суд вказав, що надання дозволу на розробку проекту із землеустрою є одним із етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель на праві користування. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у користування, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам в користування є стадійним. З огляду на викладене адміністративний суд зобов`язав Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва площею 8,0 гектарів в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

На виконання наказу ГУ Держземагентства у Черкаській області №2669/14-15-СГ від 24 квітня 2015 року ОСОБА_4 було замовлено, а ТОВ «Черкаський земельно-кадастровий центр» було виготовлено проект землеустрою щодо вищевказаної земельної ділянки (т.1 .а.с 104-118).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 19 червня 2015 року державна реєстрація земельної ділянки площею 8,0000 гектарів, розташованої в адмінмежах Білозірської сільської ради (кадастровий номер :01:006:0565) з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, була здійснена 19 червня 2015 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 08 травня 2015 року, виготовленої ТОВ «Черкаський земельно-кадастровий центр» (т.1 а.с.11).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що законний інтерес позивача щодо оформлення права оренди на спірну земельну ділянку підлягає захисту зокрема в судовому порядку, тому доводи скаржника ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними.

Стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно з законом земельні торги не проводяться. Так, відповідно до ч.ч.4,6,10 ст.123 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного наказу) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Приписами абз. 16 ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент надання дозволів на розробку проектів землеустрою) було визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок, зокрема для ведення фермерського господарства, сінокосіння і випасання худоби, городництва.

Водночас, ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного наказу) не передбачала обмеження щодо продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства державної чи комунальної власності або права на них, вказані обмеження стосувалися виключно випадків передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

За змістом п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» 18 лютого 2016 №1012-VIII, фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.

Разом з тим, здійснюючи аналіз статті 134 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц зазначила, що неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає принципам справедливості, розумності, добросовісності. Зокрема, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції. Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що частину другу статті 134 ЗК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, слід розуміти таким чином, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) права на земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства за наявності лише одного бажаючого. Якщо ж бажаючих два чи більше, підлягали застосуванню загальні правила статті 135 ЗК України про проведення земельних торгів у формі аукціону, за результатами яких укладається відповідний договір.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-3126/14-16-СГ від 20 квітня 2016 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 8,0000 гектарів та надано ОСОБА_4 в оренду земельну ділянку площею 8,00 гектарів строком на 7 років (кадастровий номер :01:006:0565) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення фермерського господарства (т.1 а.13), і як наслідок 20 квітня 2016 року між сторонами було підписано договір оренди землі (т.1 а.с. 14-16).

Державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:006:0565 за ОСОБА_4 було здійснено 12 травня 2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 21).

Отже, передача Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області у користування ОСОБА_4 спірної земельної ділянки без проведення земельних торгів свідчить про неправомірність укладеного договору оренди землі, разом з тим, правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Оскільки оспорюваний договір оренди землі від 20 квітня 2016 року було укладено без дотримання конкурентних засад, тому такий договір спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної власності, відтак відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 228 ЦК України є нікчемним.

Тому, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовна вимога про визнання спірного договору недійсним не підлягає задоволенню, оскільки визнання нікчемного правочину недійсним є неналежним способом захисту прав та інтересів позивача.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 червня 2019 року по справі №916/3156/17.

Беручи до уваги те, що договірні правовідносини виникають з моменту укладення сторонами договору оренди, що не пов`язано з моментом видання наказу про передачу в оренду земельної ділянки, тому такий наказ не є правовстановлюючим документом, а вимога про визнання його незаконним не відповідає належному способу захисту.

З огляду на викладене, позовна вимога про визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-3126/14-16-СГ від 20 квітня 2016 року не підлягає до задоволення.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №59182407 від 17 травня 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29568249 від 12 травня 2016 року нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки :01:006:0565 за ОСОБА_4 (т.1 а.с. 21).

Як вбачається з нотаріально посвідченої письмової згоди від 22 липня 2016 року ОСОБА_4 на виконання вимог земельного законодавства як землекористувач надав свою згоду на вилучення зокрема із земельної ділянки площею 8,0000 га з кадастровим номером :01:006:0565 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2,0 га на користь визначеного переліку фізичних осіб, в тому числі і ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 190).

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-6887/14-17-СГ, №23-6885/14-17-СГ, №23-6888/14-17-СГ, №23-6889/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та надано у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельні ділянки площею 2,00 гектарів для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області кадастрові номери :01:006:0631, :01:006:0632, :01:006:0633, :01:006:0634 відповідно (т.1 а.с. 17,18,19,20).

Право власності на вищевказані земельні ділянки було зареєстровано в державному реєстрі, що підтверджується інформаційними довідками №146743280, №146743773,146744093 від 26 листопада 2018 року (т.1 а.с. 22-24).

Отже, беручи до уваги те, що було здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:006:0565 на 4 земельні ділянки :01:006:0631, :01:006:0632, :01:006:0633, :01:006:0634), водночас, право оренди земельної ділянки за ОСОБА_4 було припинено внаслідок набуття права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на вищезазначені поділені земельні ділянки, тому позовна вимога про визнання неправомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Починок Ю.В. за індексним номером 29568249 від 12 травня 2016 року не підлягає до задоволення.

Як встановлено судом між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області виникли правовідносини, які були спрямовані на набуття вказаними громадянами права користування земельною ділянкою на умовах оренди. Разом з тим, правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області стосувалися права власності на земельні ділянки, що юридично є різними, оскільки складові права власності є ширшими як і зовсім різними є підстави для набуття таких прав.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл здійснити певні дії на землі, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати земельну ділянку, яку особа бажає отримати в оренду в майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання позивачу згоди на розроблення технічної документації не свідчить про надання йому цієї земельної ділянки в користування, тому оспорюванні позивачем накази Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-6887/14-17-СГ, №23-6885/14-17-СГ, №23-6888/14-17-СГ, №23-6889/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року не можуть порушувати його права які не були ним набуті.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З огляду на викладене, не підлягає до задоволення позов в частині визнання незаконними наказів Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-6887/14-17-СГ, №23-6885/14-17-СГ, №23-6888/14-17-СГ, №23-6889/14-17-СГ від 16 серпня 2017 року.

Інші, заявлені позивачем позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання незаконними наказів про передачу у власність відповідачам земельних ділянок, тому такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд не врахував, що ним було подано негаторний позов, а не віндикаційний, оскільки як віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України), так і негаторний позов (ст. 391 ЦК України) може бути поданий власником майна, однак як встановлено судом у позивача не виникло жодних прав стосовно спірних земельних ділянок.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення зокрема, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судом встановлено, що в позовній заяві вказано зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 2).

Місцевим судом було направлено до начальника управління Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради запит щодо доступу до персональних даних, а саме про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 (т.1 а.с. 30).

Однак, матеріали справи не містять відповіді на вищевказаний запит.

В подальшому вся судова кореспонденція адресована ОСОБА_3 направлялася місцевим судом на адресу АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 93, 137, 167, 222; т.2 а.с. 27, 65), яке не була отримана відповідачем.

Як вбачається з паспорта ОСОБА_3 його зареєстрованим місцем проживання є адреса АДРЕСА_4 .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що справу було розглянуто місцевим судом за відсутності ОСОБА_3 , який не був належним чином повідомлений про такий розгляд справи, а тому оскаржуване рішення підлягає до скасування.

Суд не бере до уваги доводи та вимоги ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо незгоди з рішенням місцевого суду, оскільки за змістом п.3 ч.2 ст. 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Незаконність і необґрунтованість рішення суду зазначається в апеляційній скарзі (ст. 356 ЦПК України). В той же час, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області апеляційну скаргу не подавало, відтак рішення не оскаржувало.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць Марини Вікторівни, державного реєстратора Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Юлії Вадимівни, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконними правових актів органу державної влади, визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання неправомірним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, зобов`язання здійснити записи у поземельній книзі про скасування кадастрового номеру, повернення земельних ділянок скасувати.

Ухвалити нове, яким:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць Марини Вікторівни, державного реєстратора Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Юлії Вадимівни, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконними правових актів органу державної влади, визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання неправомірним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, зобов`язання здійснити записи у поземельній книзі про скасування кадастрового номеру, повернення земельних ділянок відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 17 вересня 2021 року.

Судді