КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7269/21 Головуючий у І інстанції Горбенко Н.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою малого приватного підприємства «Солітон» - на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до малого приватного підприємства «Солітон» про стягнення коштів на відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження майна,

УСТАНОВИВ:

у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з МПП «Солітон» на свою користь кошти за виконані ремонтні роботи, які запобігли руйнації житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 817 550,00 грн.

19 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - Деяк Я.М. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що предметом позову є стягнення коштів на відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження майна, при цьому, не вжиття заходів забезпечення позову вказаних в заяві може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки є ризик відчуження відповідачем будинку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, директор МПП «Солітон» - Юрчик С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та постановити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги посилається на те, що заява про забезпечення позову ґрунтується на доводах позивача щодо намірів відповідача здійснити реалізацію майна, як доказ чого подано викопіювання з мережі Інтернет майданчику «dom.ria», на якому нібито розміщено оголошення відповідача про продаж 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач зазначає, що вказане оголошення є фіктивним, продавцем у ньому зазначено не відповідача, а особу, яке не являється ні працівником відповідача, ні його уповноваженою особою.

Про неможливість реалізації відповідачем зазначеного нерухомого майна свідчить також відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстріправ власності на нерухоме майно,Державному реєстріІпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію спірного майна за відповідачем.

Крім того, задовольняючи заяву про забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, суд не врахував принцип співмірності, оскільки ціна позову є значно меншою ніж вартість нерухомого майна, не яке накладений арешт.

Апелянт також звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що як заява про забезпечення позову, так і ухвала суду не містять обґрунтування, в чому конкретно полягає зв`язок між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, що були заявлені позивачем.

Сторони даної справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні директор МПП «Солітон» - Юрчик С.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Деяка Я.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання, пов`язаною із участю у розгляді цивільної справи № 759/7269/21 у Святошинському районному суді м. Києва.

Однак, колегія суддів, дослідивши додані до клопотання документи, вважає причини неявки представника у судове засідання неповажними. Так, відповідно до даних ресурсу Судова влада України, судове засідання у справі № 759/7269/21, розгляд якої здійснюється у Святошинському районному суді м. Києва, призначене 15 вересня 2021 року о 14 год. 00 хв. Київським апеляційним судом розгляд даної справи призначений 15 вересня 2021 року на 11 год. 15 хв., а фактично розпочато об 11 год. 48 хв., що підтверджується протоколом судового засідання. Зважаючи на незначну територіальну віддаленість судів, доводи адвоката Деяка Я.М., наведені у заяві, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не свідчать про об`єктивну неможливість представника з`явитись до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з наведених в заяві фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі щодо стягнення коштів на відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження майна, є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками, виходячи із наступного.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача Деяк Я.М. зазначав, що після відкриття провадження у справі з`явились підстави, які вказують на існування ризику ускладнення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких звернувся позивач. Зокрема, позивачу стало відомо із відкритих Інтернет ресурсів, що відповідачем чи залученими ним особами здійснюється реалізація житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , покращення якого було здійснене позивачем задля збереження. Зазначене підтверджується роздруківками оголошень про продаж будинку.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції належним чином не перевірив обґрунтованості цих доводів заявника, не звернув уваги на те, що у роздруківці оголошення з Інтернет ресурсу «dom.ria» продавцем вказано не МПП «Солітон», а ОСОБА_3. Доказів зв`язку між відповідачем та зазначеною особою позивачем подано суду не було.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права власності МПП «Солітон» на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В порушення вимог ст. 150 ЦПК України, судом не вжито заходів для встановлення власника нерухомого майна, на яке накладається арешт, а резолютивна частина ухвали суду першої інстанції взагалі не містить посилання на особу, якій належить нерухоме майно, що є предметом арешту.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Наведених вимог закону і правових позицій судом першої інстанції дотримано не було і належним чином не з`ясовано, чи відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимоги заявника щодо забезпечення позову і чи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та чи невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення, ефективного поновлення і захисту прав позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення коштів, які він витратив на ремонтні роботи будинку АДРЕСА_2 (власником Ѕ чистини є відповідач), які були виконані в період з червня 2014 року по липень 2015 року в розмірі 817 550,00 грн., що підтверджується висновком № ED-1727-1-1426.19 будівельно-технічного експертного дослідження від 12 грудня 2019 року.

В той же час, позивачем не надано будь-яких доказів щодо вартості нерухомого майна, на яке він просить накласти арешт, що не дозволяє визначити співмірність заявленої вимоги заходам забезпечення позову.

За таких обставин є обґрунтованими доводи апеляційної скарги МПП «Солітон» про те, що суд не врахував вимог ЦПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову зі змістом заявлених позовних вимоги, не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права, не зазначив причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, а навів лише необґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення в майбутньому.

Таким чином ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу малого приватного підприємства «Солітон» - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ДеякаЯ.М. про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Малого приватногопідприємства «Солітон» про стягнення коштів на відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження майна відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2021 року.

Суддя - доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко