Дата документу 25.01.2021
Справа № 0814/7344/2012
Провадження № 2-зз/334/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Турбіна Т.Ф., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування обтяження майна,

В С Т А Н О В И В:

19.01.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування обтяження майна у виді арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ГУЮ у Запорізькій області Кохненко Є.С. на підставі виконавчого листа 0814/7344/2012 від 26.03.2013 року виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя. В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» заборгованість за кредитом у сумі 2236744,99 грн., проценти за кредитом у сумі 781970,67 грн., пеню за простроченими процентами у сумі 23509,51 грн., а всього 3042225,17 грн. В якості забезпечення позову ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2012 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . На підставі вказаної ухвали Ленінським відділом ДВС ЗМЮ відкрито виконавче провадження 33633633 та накладено арешт на майно ОСОБА_1 в цілях забезпечення позову ПАТ «Банк Кіпру» в межах 3249657,94 грн.

26.03.2013 року представником ПАТ Банк Кіпру отримано виконавчі листи по даній справі. На підставі чого постановою серія та номер 37250185 від 09.04.2013 року головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень ТУЮ у Запорізькій області Кохненко Є.С. в межах виконавчого провадження ВП № 37250185 накладено арешт на майно ОСОБА_1 та заборонено його відчуження.

09.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про скасування арешту у зв`язку з поверненням виконавчого документу кредитору.

Листом від 17.07.2020 року за номером К-361/0320/031-37 повідомлено, що на виконанні не перебуває жодного виконавчого провадження де боржником чи кредитором є ОСОБА_1 .

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Кіпру» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2020 року скасовано заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2012 року у вигляді арешту майна ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог 3249657,94 грн. про накладення арешту в цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Кіпру», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Кіпру», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

11.01.2021 року вказану ухвалу виконано, виключено з реєстру обтяження, які виникли на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2012 року.

Проте, звернувшись до Сервісного центру надання адміністративних послуг Запорізької міської Ради с заявою про скасування заходів забезпечення виконавчого провадження у ВП № 37250185 на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2012 року, отримала відмову у вчиненні реєстраційної дії, оскільки вказана дія потребує окремого рішення суду щодо скасування.

Просить суд скасувати обтяження майна ОСОБА_1 у виді арешту, накладеного постановою головного державного виконавця на підставі виконавчого листа 0814/7344/2012 від 26.03.2013 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України,сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятоюстатті 59 Закону України «Про виконавче провадження»у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить про скасування заборони відчуження з нерухомого майна, тобто фактично про скасування арешту належного їй майна, посилаючись на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з доданими до позовної заяви документами, заявник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні виступала у статусі боржника.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у Постанові від 24 травня 2021року у справі №712/12136/18(провадження № 61-4726сво19), одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядкусудового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовомпро визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що в даному випадку вимоги про зняття арешту, накладеного на майно заявника, як боржника у виконавчому провадженні, не підлягають розгляду в порядку заяви цивільного судочинства, оскільки законодавством України передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченомурозділом VII ЦПК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №340/25/19 від 22 січня 2020 року.

Відмова заявнику в задоволенні відповідної скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, в даному випадку, не спростовує зазначені судом висновки.

Керуючись ч.1 ст. 186, ст.ст. 260-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування обтяження майна.

Копію ухвали разом з заявою та усіма доданими до неї документами направити заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Турбіна Т. Ф.