Дата документу 15.09.2021 Справа № 333/1701/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1701/18 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
Провадження №22-ц/807/2376/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, за зустрічим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, який було уточнено в лютому 2021 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що тривалий час вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 .

Від спільного проживання у сторін народилася дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактичні шлюбні відносини припинились до народження дитини. ОСОБА_1 не визнавав свого батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, відомості про батьківство визнано в судовому порядку.

Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_2 перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку та не має доходу. ОСОБА_1 відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина, він не має на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 просила суд:

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду;

-стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну особу починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

-

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на початку червня 2017 року він почав зустрічатись з ОСОБА_2 . Приблизно через тиждень після знайомства сторони почали спільно проживати. За два тижні з початку спільного проживання ОСОБА_1 розлучився з ОСОБА_2 . Про вагітність та про народження дитини ОСОБА_1 не знав.

За тривалий час, який минув з дня розлучення до подання позову до суду ОСОБА_2 могла підтримувати стосунки з іншим чоловіком. Про особисте життя ОСОБА_2 . ОСОБА_1 нічого не відомо. На теперішній час у нього є усі підстави вважати, що батьком дитини є інша особа.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 просив суд:

-виключити відомості про його батьківство з актового запису №120 від 13 березня 2018 року у Комунарському районному у місті Запоріжжя відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

-

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку.(а.с. 84).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05 квітня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 05 квітня 2018 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1409 грн 60 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального правата неправильне застосування норм матеріального права, проситьскасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 , а зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення прийняв до уваги лише рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, яким ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не взяв до уваги його заперечення, оскільки він категорично заперечує проти батьківства малолітньої дитини та не призначив по справі генетичну експертизу з використанням ДНК.

Відзив на апеляційну скаргу відповідно до положень статті 360 ЦПК України не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, а також те, що від народження дитини, ОСОБА_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та під час декретної відпустки не працювала та не мала доходів, суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2020 по цивільній справі №334/2308/18, яке набуло законної сили 08.09.2020, визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виключення відомостей про батьківство ОСОБА_1 з актового запису від 13 березня 2018 року №120 про народження ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, прийшов до висновку про відмову у задовленні зустрічного позову про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з такого:

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 13 березня 2018 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис №120 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого зазначено - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .(а.с. 5).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року по цивільній справі №334/2308/18 визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено зміни до актового запису від 13 березня 2018 року №120 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 122).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року по цивільній справі №334/2308/18 залишено без змін. (а.с. 123-125).

На виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року по цивільній справі №334/2308/18 Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внесено зміни до актового запису від 13 березня 2018 року №120 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 03 листопада 2020 року видано нове свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 де батьком ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_1 (а.с. 121).

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично проживає з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області 24 червня 2011 року (а.с. 6), та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 14 березня 2018 року №04-18/3-316. (а.с. 7).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів.

Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача за первісним позовом на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд першої інстанції виходив із положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році, статті 182 СК України та статті 8 Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Враховуючи вимоги статті 182 СК України та статті 7 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році, суд дійшов до справедливого висновку, визначивши розмір аліментів на дитину, який підлягає стягненню з відповідача у вигляді 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім того, колегія суддів погоджується із висновками суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Положеннями ч. 1ст. 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першоїстатті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Встановивши, що від народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останнім трирічного віку, під час декретної відпустки позивач у справі не працювала та не мала доходів, врахувавши положення стат 79 СК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в цій частині.

ОСОБА_1 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції посилався на те, що основною підставою для відмови у задоволені первісного позову є те, що він не є батьком дитини, вказане також стало підствою для звернення його суду із зустрічним позовом.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються наданими доказами по справі.

Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1ст. 135 СК Українипри народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 4ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першоїстатті 135 цього Кодексу.

Таким чином, визначення походження дитини від батька, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини при відсутності їх спільної заяви може бути визначено за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно доЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Верховний суд у справі№ 310/3095/17, провадження № 61-7887св19 (ЄДРСРУ № 87950883) констатує, щона сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, що також узгоджується з практикою ЄСПЛ (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2020 року по цивільній справі №334/2308/18, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 визнано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виключення відомостей про батьківство ОСОБА_1 з актового запису від 13.03.2018 року №120 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.09.2020 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2020 року по цивільній справі №334/2308/18 залишено без змін (а.с. 123-125).

Отже, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2020 року по цивільній справі №334/2308/18 набуло законної сили 08.09.2020 року та є чинним.

Батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вже встановлено рішенням суду, тому підстав для задоволення його позову у суду першої інстанції не було.

Інші аргументи апеляційної скаргги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та переоцінки доказів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367,369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 вересня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Маловічко С.В.