Справа № 464/2880/21
пр.№ 2/464/1119/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/2880/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

вимоги: розірвання договору та стягнення відшкодування вартості зазначених у договорі матеріальних цінностей або зобов`язання їх повернути

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить: розірвати договір, укладений 01 вересня 2020 року, між сторонами; стягнути з відповідача відшкодування вартості зазначених в договорі матеріальних цінностей або зобов`язати їх повернути, покликаючись на ігнорування відповідачем вимоги про повернення майна.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Позивач скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи без його участі на підставі поданих документів, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судові засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце такого, причин неявки не повідомив та не подав суду відзив на позовну заяву, клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України).

За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

У судове засідання 16 грудня 2021 року сторони не з`явилися, у зв`язку з чим на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

01 вересня 2020 року між сторонами укладено договір, згідно з яким позивач передає матеріальні цінності у вигляді рибальського спорядження, меблів, стелажів, прилавків на суму 546 024,00 грн на зберігання і часткове користування на невизначений період часу відповідачу. За договором відповідач зобов`язується зберігати ввірені йому матеріальні цінності згідно зошита ведення обліку до моменту вимоги власника позивача про повернення даних і ввірених йому цінностей. З моменту вимоги про повернення не пізніше 10 днів матеріальні цінності мають бути повернуті власнику без додаткових умов.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із положень ст.ст.525, 530, 612 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України.

Аналіз змісту укладеного на невизначений період часу договору свідчить, що сторони обумовили та погодили у такому питання повернення ввірених відповідачу матеріальних цінностей не пізніше 10 днів з моменту вимоги про повернення.

Заявляючи вимоги про розірвання укладеного з відповідачем договору у зв`язку із неповерненням на вимогу відповідачем майна, незважаючи на свій процесуальний обов`язок згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, позивач не надав жодних доказів у підтвердження наявності та направлення відповідачу вимоги про повернення матеріальних цінностей як урегульовано договором. Тому суд робить висновок, що відповідач не може вважатися таким, що порушив взяті на себе зобов`язання та прострочив виконання таких. Відповідно істотного порушення відповідачем договору не встановлено.

За недоведеності порушення відповідачем умов договору суд дійшов переконання про відсутність підстав для розірвання договору, так і похідних вимог про відшкодування вартості матеріальних цінностей або зобов`язання їх повернення.

Суд звертає увагу на те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи наведене, при розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивача. Доводи позивача не підтверджені об`єктивними доказами, зводяться до власного суб`єктивного тлумачення обставин справи. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його права, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку. Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування

З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд відмовляє у задоволені позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні. Інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Розподіл судових витрат

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати по сплаті судового збору до відшкодування позивачу не підлягають. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Залишити за позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО