Дата документу 20.09.2021 Справа № 554/8986/21
Провадження № 2/554/3271/2021
У Х В А Л А

про залишення без руху

20 вересня 2021 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

Адвокат Литовченко Р.В. звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Позовна заява підписана представником позивача Литовченком Р.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги №б/н від 08.09.2021 року.

Зазначену позовну заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст.175,177 ЦПК України

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підписана представником адвокатом Литовченком Р.В.

До позовної заяви додано ордер адвоката Литовченка Р.В. на представництво інтересів ОСОБА_1 , в якому зазначено, що представництво інтересів здійснюється на підставі на договору про надання правничої (правової) допомоги №б/н від 08.09.2021 року, проте даний договір не долучено до матеріалів позовної заяви.

Таким чином, відсутність договору про надання правничої (правової) допомоги №б/н від 08.09.2021 року позбавляє можливості суд перевірити, чи не має представник позивача - адвокат Литовченко Р.В. встановлені законом процесуальні перешкоди та обмеження для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з цим, умовами статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів також визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України, затвердженого Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики №144 від 01.07.2020 року «ДСТУ 4163-2003», дійсний з 01.09.2021 року, відповідно до якого «Відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій».

Проте, позивачем не подані копії додатків до позовної заяви, які засвідчені в установленому законом порядку позивачем.

З огляду на зазначене позивачу необхідно надати до позовної заяви належним чином засвідчені копії поданих документів до позовної заяви та надати подані до позовної заяви додатки для сторін.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Отже, відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позов вважається неподаним і повертається позивачу.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Гольник