Справа № 324/108/21
Провадження № 2/324/301/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Пологи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом Банк; АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг та підписала заяву №б/н 07 серпня 2008 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 27000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач зазначив у позові, що свої зобов`язання перед ОСОБА_1 банк виконав, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30 листопада 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 43713,12 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 35977,36 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 0,00 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, в сумі 7735,76 грн.; нарахованої пені в сумі 0,00 грн., нарахованої комісії в сумі 0,00 грн. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на користь Банку, а також просить стягнути 2102,00 грн. судового збору, який сплачений Банком при подачі позову.

Представник позивача Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності, у судове засідання надав письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги Банку підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

16 лютого 2021 року на адресу суду надійшов від представника відповідача адвоката Черкашина І.І. відзив на позовну заяву, в якій представник позивача зазначив, що відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, у зв`язку з наступним: позивач звертається до суду з вимогою стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 07 серпня 2008 року у розмірі 35977,36 грн., що складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 35977.36 грн., за відсотками - 0 грн. Відповідач підписала заяву б/н від 07 серпня 2008 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 3700 грн. 00 коп. Отже, кредитний ліміт на картковий рахунок був встановлений на рівні 3700, 00 грн. Звертаючись до суду, банк надав Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , де кредитний ліміт 15 грудня 2018 року був зменшений до 0 грн. 00 коп. Банк зазначає в своїй позовній заяві наступне: «У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 27000». Проте, звертається увага суду на те, що Банк зазначає в доданому до заяви розрахунку про «відсотки, які погашені за рахунок кредиту». Тобто, банк автоматично, самовільно та неправомірно з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2020 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим банком до позову, збільшував складову заборгованості за тілом кредиту, штучно збільшуючи тим самим кредитний ліміт. Крім того, позивач зауважує на тому, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.3.2, п.3.3 Договору, на підставі яких Відповідач ніби-то при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни виключно за рішенням та ініціативою банку. Відповідач не погоджується з вищезазначеним. По-перше, жодної згоди на встановлення та зміну кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку Відповідачем надано не було. По-друге, в порушення вимог ст.ст.77,78 ЦПК України позивач не довів належними і допустимими доказами розмір та обґрунтованість заборгованості, оскільки «Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не підписувались відповідачем. Крім того, цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. Підписаний Відповідачем договір в формі анкети-заяви не містив жодної інформації про розмір пені, про можливість одностороннього збільшення процентної ставки або кредитного ліміту. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені ти штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування. Таким чином, банк самовільно, штучно за рахунок збільшення кредитного ліміту без повідомлення та згоди Відповідача збільшив розмір заборгованості Відповідача з метою погашеним заборгованості за відсотками, а «Умови га правила надання банківських послуг» в дійсності не можуть бути застосовані до спірних правовідносин при вирішенні спору.

Щодо пропуску строку позовної давності: як зазначено в позові, відповідач отримала кредит згідно заяви б/н від 07 серпня 2008 року. Кредитний ліміт 15 грудня 2018 року був зменшений до 0 грн. 00 коп. Строк дії картки завершився у травні 2009 року. Банк звернувся з позовом до суду 21 січня 2021 року. Згідно з підписаною заявою б/н від 07 серпня 2008 року та довідкою про умови кредитування, доданими Позивачем до позову, - встановлено розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітнім. Отже, враховуючи те, що згідно з умовами договору відповідач мала погашати отриманий кредит шляхом внесення щомісячних періодичних платежів, то позовна давність в даному спорі мала розраховуватися окремо щодо кожного періодичного платежу. З метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву б/н від 07 серпня 2008 року. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримала кредитну картку з чітко встановленим строком дії - до серпня 2009 року. До суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Позивач звернувся лише 21 січня 2021 року. Оскільки перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а строк позовної давності за платежами, що становлять тіло кредиту, складає три роки, то банк звернувся до суду з пропуском строків позовної давності за усіма платежами, що складають тіло кредиту. Проте, Позивач звернувся з вимогою про стягнення тіла кредиту з пропуском строків позовної давності, без урахування неправомірності визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором. Отже, встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а. насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. З огляду на це, позивач звернувся з позовом до суду поза межами строків позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості по тілу кредитного договору.

У зв`язку з вищезазначеним представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у позовних вимогах повністю.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи в суді, надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором без її участі без застосування засобів технічної фіксації. Позовні вимоги банку не визнає у повному обсязі, вважає, що сплив строк позовної давності, просить врахувати позицію, викладену її представником у відзиві на позов.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, беручи до увагу думки відповідача і її представника, дослідивши відзив, письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Наказом Міністерства фінансів України від 21 травня 2018 року №519 (рішенням єдиного акціонера банку) було змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією Статуту акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Судом встановлено, що 07 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач ОСОБА_1 засвідчила підписом свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодилася з його умовами.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана 07 серпня 2008 року ОСОБА_1 .

Згідно з наданим банком розрахунком у відповідача ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2020 року мається заборгованість перед позивачем у розмірі 43713,12 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 35977,36 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 0,00 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, в сумі 7735,76 грн.; нарахованої пені в сумі 0,00 грн., нарахованої комісії в сумі 0,00 грн.

Судом враховано, що відповідно до ч.1 і ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір від 07 серпня 2008 року складається не лише із анкети-заяви за підписом ОСОБА_1 , а також із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 30 днів пільгового періоду» за підписом ОСОБА_1 про ознайомлення зі всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо, з якими відповідач ОСОБА_1 погодилась у повному обсязі та які, у тому числі, містять умови, ставки, порядок нарахування банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо.

Суд у цій справі виходить з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору (ст.204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України).

Оскільки правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 користувалася вищезазначеним кредитом, наданим їй банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед банком та випискою по рахунку відповідача, що долучені банком до позовної заяви.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі, а із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача встановлено, що вона частково сплачувала заборгованість.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 35977,36 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк дії кредитної картки.

При цьому, як встановлено із довідки, наданої позивачем, за кредитним договором б/н від 07 серпня 2008 року ОСОБА_1 отримала вісім кредитних карток, а саме: 07 серпня 2008 року № НОМЕР_1 строком дії до 05/09, 01 червня 2009 року № НОМЕР_2 строком дії до 01/10, 15 червня 2009 року № НОМЕР_3 строком дії до 01/10, 25 січня 2010 року № НОМЕР_4 строком дії до 07/13, 15 серпня 2013 року № НОМЕР_5 строком дії до 05/17, 12 червня 2014 року №295959 строком дії до 08/17, 21 вересня 2017 року №074559 строком дії до 09/21, 31 жовтня 2017 року №074559 строком дії до 09/21.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, аналізуючи положення ст.625 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що сплата вказаних у даній статті процентів є особливим різновидом санкцій саме за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи правомірність нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, посилався на те, що з 01 березня 2019 року впроваджені зміни до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме: відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі, зокрема, 86,4% для картки «Універсальна», 84% для картки «Універсальна голд».

Проте, позивачем не надано доказів того, що відповідачу взагалі було відомо про вказані зміни до Умов та правил надання банківських послуг і вона погодилася на ці змінені умови договору. Окрім того, Умови та правила в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року, відповідно до яких здійснено розрахунок заборгованості за відсотками на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, не можна брати до уваги, оскільки ці умови не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

При цьому ні заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, умов про сплату відсотків саме як санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розумінні ст.625 ЦК України у такому підвищеному розмірі не містять.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії перевипущеної кредитної карти № НОМЕР_6 становить до 09/21, що підтверджується наявною у справі довідкою АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно розрахунку заборгованості за дговором б/н від 07 серпня 2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБагк» та ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2019 року, встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 06 серпня 2019 року у сумі 216,50 грн.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності.

За таких обставин позовні вимоги банку слід задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 07 серпня 2008 року у розмірі 35977,36 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 35977,36 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1730,02 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений банком за подачу позову до суду 2102,00 грн. х суму задоволених позовних вимог банку 35977,36 грн. : суму заявлених позовних вимог банком 43713,12 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 3, 16, 207, 257, 261, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 133, 141, 247 ч.2, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_7 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке знаходиться за адресою: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, МФО 305299, , на р/р № НОМЕР_8 заборгованість за кредитним договором без номеру від 07 серпня 2008 року в загальній сумі 35977 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 36 копійок та 1730 (одну тисячу сімсот тридцять) гривень 02 копійки судового збору, а всього стягнути 37707 (тридцять сім тисяч сімсот сім) гривень 38 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Кацаренко І. О.