ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/4806/16-ц Головуючий у І інстанції Майдан С.І.
Номер провадження 22-ц/819/1316/21 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Радченка С.В.,

секретар Плохотніченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу адвоката Гетьман Альони Артурівни від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області, ухваленого 03 березня 2021 року під головуванням судді Майдан С.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шевченко Наталія Вікторівна, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позову

У позові від 08 червня 2016 року позивачка просила:

-визнати недійсним договір дарування від 10 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 40;

-скасувати рішення, індексний номер 18551194, від 10 січня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 22/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , прийняте приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. при посвідченні договору дарування від 10 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 40, та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Підстави та обґрунтування позову

Посилання на те, що 20 липня 2011 року рішенням Суворовського районного суду міста Херсона, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 листопада 2011 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто грошові кошти 68000 гривень за борговою розпискою від 30 липня 2008 року та понесені судові витрати 800 гривень, всього 68800 гривень, на виконання вказаного рішення 03 серпня 2012 року Суворовським районним судом міста Херсона було видано виконавчий лист, на підставі якого 23 жовтня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні було відкрито виконавче провадження № 34879018, 30 грудня 2012 року державним виконавцем вказаного відділу було розпочато примусове виконання рішення суду, яке до теперішнього часу не виконано.

Зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Шевченко Н.В. 14 листопада 2000 року за реєстровим номером 1-3892, ОСОБА_1 належали 22/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до повідомлення начальника Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Корнієнка С.О. № 9534 від 02 червня 2016 року державним виконавцем 22 грудня 2014 року було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, проте 10 січня 2015 року ОСОБА_1 подарувала 22/50 частини вище вказаного будинку своєму сину ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 56913240 від 07 квітня 2016 року, вважає вказаний договір дарування недійсним, так як його було укладено з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення боргу на її користь, він не був направлений на настання реальних правових наслідків, обумовлених договором, не спрямований на заміну, набуття чи припинення цивільних прав та обов`язків, вказаний будинок не вибув з фактичного користування ОСОБА_1 , яка продовжує ним користуватися, зареєстрована та фактично проживає у ньому, відчужуючи 22/50 частини домоволодіння на користь свого сина ОСОБА_1 була обізнана про наявність судового рішення про стягнення з неї на користь позивачки коштів, реалізувала належне їй нерухоме майно з протиправною метою уникнути обов`язку повернення грошових коштів позивачці, на даний час державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на майно боржника та виконати рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 20 липня 2011 року.

Рішення суду першої інстанції у справі

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 березня 2021 року позов задоволено, ухвалено:

-визнати недійсним договір дарування від 10 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 40;

-скасувати рішення індексний номер 18551194 від 10 січня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 22/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , прийняте приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. при посвідченні договору дарування від 10 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 40, а також відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Мотиви суду першої інстанції

Суд прийшов до висновку про те, що оспорюваний договір дарування вчинений в період виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2624, виданого Суворовським районним судом міста Херсона, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 68800 гривень, а також під час дії постанови державного виконавця про арешт майна боржника в межах суми стягнення 68800 гривень, доказів наявності у відповідачки іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення в межах суми боргу у розмірі 68800 гривень, відповідачкою не надано, внаслідок вчинення даного правочину ОСОБА_3 перестала бути платоспроможною, суд поставив під сумнів її добросовісність під час вчинення спірного договору дарування та виявив у цьому договорі ознаки фраудаторного правочину.

Вимоги апеляційної скарги

Адвокат Гетьман А.А. від імені ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підстави та обґрунтування апеляційної скарги

Посилалася на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, на яку також посилається і суд першої інстанції у своєму рішенні, зазначила, що розглядаючи дані спори, суди у першу чергу повинні встановити саме недобросовісність боржника, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення коштів, такий же висновок зробив Верховний Суд у постанові у справі № 910/8357/18 від 28 листопада 2019 року, від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), у справі № 306/2952/14-ц від 23 серпня 2017 року, у справі № 359/1654/15-ц від 09 вересня 2017 року, рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 20 липня 2011 року у справі № 2-2624 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто грошові кошти у розмірі 68000 гривень, на початку 2014 року внаслідок врегулювання конфлікту між сторонами було укладено мирову угоду, згідно якої позивачка відмовилася від своїх вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів, а ОСОБА_2 звертається до Суворовського районного суду міста Херсона із заявою про скасування арешту накладеного на майно ОСОБА_1 у зв`язку із примиренням, що підтверджується ухвалою Суворовського районного суду міста Херсона від 28 березня 2014 року, постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції за виконавчим провадженням № 34879018 від 20 квітня 2014 року виконавчий лист № 2-2624, виданий Суворовським районним судом міста Херсона, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 68800 гривень було повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, супровідним листом вих. № 12545 від 14 травня 2014 року вказану постанову державним виконавцем було направлено для відома ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , отже станом на момент укладання оспорюваної угоди ОСОБА_1 було відомо про закриття виконавчого провадження та скасування всіх обтяжень та арештів, лише після досягнення згоди між вказаними сторонами, вирішення всіх суперечок, після закриття всіх виконавчих проваджень ОСОБА_1 10 січня 2015 року уклала оспорюваний договір зі своїм сином, діючи при цьому добросовісно та не порушуючи прав третіх осіб, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 була обізнана про зміну ОСОБА_2 свого рішення щодо відмови від грошових вимог та повторно звернулася до виконавчої служби щодо стягнення з ОСОБА_1 вказаних коштів, постанова про арешт майна не була занесена у встановленому законом порядку до Державного реєстру речових прав, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що постанова про накладення арешту на майно відповідачки винесена 22 грудня 2014 року, коли у даній виконавчій службі було відсутнє виконавче провадження щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки коштів, при цьому сам виконавчий лист, за яким у 2012 році проводилося стягнення, було втрачено і станом в період з грудня 2014 року по грудень 2015 року він був відсутній у відділі державної виконавчої служби та лише в листопаді 2015 року, після спливу майже 10 місяців після укладення спірного договору, державний виконавець звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, який було видано за ухвалою Суворовського районного суду міста Херсона від 04 грудня 2015 року у справі № 2-2624, жодного оригіналу вказаних постанов та матеріалів виконавчого провадження для огляду суду надано не було, що ставить під сумнів їх достовірність та законність, для визначення правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу усіх сторін правочину, у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний, вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін, якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним, вказана правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26 квітня 2017 року у справі № 127/23858/15-ц, Верховним Судом у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 27 березня 2019 року у справі № 607/15555/17-ц. Маючи на меті забезпечити свого сина ОСОБА_4 та його родину, у якій повинна була у квітні 2015 році народитися дитина, ОСОБА_1 вирішила подарувати належні їй 22/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки вони проживали в орендованій квартирі у місті Києві та збиралися після народження дитини переїхати до міста Херсона, на час укладання спірного договору частина вказаного будинку не перебувала під заставою, на неї не було накладено арешт, не було укладено договір оренди, вона не перебувала у судовому спорі, укладаючи вказаний правочин сторони передбачали реальне настання правових наслідків, після укладання оспорюваного правочину ОСОБА_1 передала своєму синові ключі від вказаного будинку, який переїхав та оселився там разом із своєю родиною.

Відзиви на апеляційну скаргу

У відзиві ОСОБА_2 вважала скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Процесуальні позиції учасників при апеляційному розгляді справи

Представник ОСОБА_1 адвокат Гетьман А.А. вимоги скарги підтримала, представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Гонтар П.А. щодо її вимог заперечувала, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Позиція апеляційного суду

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви суду апеляційної інстанції

За матеріалами справи 20 липня 2011 року рішенням Суворовського районного суду міста Херсона, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 листопада 2011 року, було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 68000 гривень та понесені судові витрати у розмірі 800 гривень, всього 68800 гривень (а.с. 8-11 т. 1), 18 жовтня 2012 року ОСОБА_2 подала до державної виконавчої служби заяву про прийняття виконавчого листа Суворовського районного суду міста Херсона від 20 липня 2011 року № 2-2624 (а.с. 70 т. 2), за цим листом 23 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Горою А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 34879018, яку супровідним листом № 30958 від 23 жовтня 2012 року було направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 12 т. 1, а.с 7 т. 2).

20 лютого 2014 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції Отиченко А.О. було винесено постанову про повернення цього виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5) ч. 1. ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з неможливістю з`ясувати місцезнаходження боржника, яку відповідно до супровідного листа № 12545 від 14 травня 2014 року було направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 188 т. 1).

28 березня 2014 року ухвалою Суворовського районного суду міста Херсона у справі № 2-2624/22 скасовано арешт на належні ОСОБА_1 22/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Суворовського районного суду міста Херсона у справі № 2-2624/11 від 03 червня 2011 року (а.с. 171 т. 1).

19 грудня 2014 року ОСОБА_2 подала до виконавчої служби заяву про прийняття виконавчого листа Суворовського районного суду міста Херсона від 20 липня 2011 року № 2624 (а.с. 8 т. 2), 22 грудня 2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції при примусовому виконанні ОСОБА_5 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34879018 (а.с. 9 т. 2).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 липня 1987 року батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прізвище останньої відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 22 квітня 1999 року змінено на Кванталіані, за свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 04 травня 2018 року змінено на ОСОБА_8 (а.с. 129, 131-132, 169 т. 1).

10 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шевченко Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 40, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 22/50 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 (а.с. 7 т. 1).

За повідомленням № 10 старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Рилєєва О.О. від 15 січня 2015 року заборгованість по виконавчому листу від 03 серпня 2012 року № 2-2624 станом на 15 січня 2014 року складає 68800 гривень (а.с. 17 т. 1).

29 грудня 2015 року Суворовським районним судом міста Херсона було видано дублікат виконавчого листа № 2-2624/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 68000 гривень та понесені судові витрати у розмірі 800 гривень, всього 68800 гривень (а.с. 79 т. 2).

Відповідно до довідки № 401/08 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «№ 71» від 03 серпня 2017 року ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_3 без реєстрації разом із ОСОБА_9 (а.с. 137 т. 1).

За ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність, за ст. 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, ст. 203 передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, за її ч. 5 правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, підстави недійсності правочину визначені у ст. 215 ЦК України, відповідно до ст. 234 Кодексу фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим правочином, фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже за положеннями чинного цивільного законодавства правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не повинна бути очевидно неправомірною та недобросовісною, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, зокрема дії, спрямовані на відчуження майна особою, яка достеменно обізнана про необхідність виконання грошового зобов`язання та протягом тривалого часу до відчуження майна не вживала належних заходів, спрямованих на виконання своїх зобов`язань перед кредитором, свідчать про недобросовісність цієї особи при укладенні договору відчуження майна та про зловживання своїми правами.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник-дарувальник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь свого сина, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладає договір дарування, який очевидно порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, як наслідок договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6) ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) є недійсними.

Приведений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, які б могли бути законною підставою для задоволення її вимог, скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду без змін із відновленням його дії, зупиненої ухвалою Херсонського апеляційного суду від 17 червня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гетьман Альони Артурівни від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 березня 2021 року залишити без змін, відновити його дію, зупинену ухвалою Херсонського апеляційного суду від 17 червня 2021 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 09 вересня 2021 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Вейтас

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ С.В. Радченко