Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1734/19 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 3 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Коберник Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 635/1734/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у праві власності на житловий будинок

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Пасічного Т.З. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог після проведення будівельно-технічної експертизи (а.с. 132-133) просила виділити їй в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна, на праві приватної власності належну їй частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 загальною площею 45,8 кв. м, а саме: кімнати 2-3, площею 14,4 кв. м, кухні 2-2, площею 11,1 кв.м, кімнати 2-4, площею 10,6 кв.м та вітальні 2-1,площею 9,7 кв.м та сарая дерев`яного «Б»; припинити право спільної власності ОСОБА_2 на виділену їй (позивачці) частину будинку; стягнути з відповідачки судовий збір та витрати на проведення експертизи.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 27.07.2006 вона набула у власність 44/100 частин житлового будинку із надвірною будівлею, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Інша частина будинку (56/100) належить ОСОБА_2 . З того часу між ними склався визначений порядок користування зазначеним будинком. 18.04.2007 вона (позивачка) отримала державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ № 788376 за тією ж адресою, площею 0,0251 га. В подальшому до її частини будинку здійснено добудову та проведено перепланування внутрішньої частини будинку, на які визнано право власності за нею ( ОСОБА_1 ) рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.11.2013 по справі № 280/1299/13. Вказала, що на теперішній час між нею та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, у зв`язку із чим неможливо дійти згоди з приводу добровільного розподілу і виділення своїх часток, що обмежує її право на розпорядження майном та просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року позов задоволено. Виділено в натурі ОСОБА_1 як окремий об`єкт нерухомого майна на праві приватної власності частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 м.кв., а саме: кімнати 2-3, площею 14.4 м.кв., кухні 2-2, площею 11.1 м.кв., кімнати 2-4, площею 10.6 м.кв та вітальні 2-1, площею 9.7 м.кв., та сарая дерев`яного «Б».

Припинено право спільної власності ОСОБА_2 на виділену ОСОБА_1 частину будинку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7833,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, виділивши ОСОБА_1 безоплатно подаровані 44/100 частини будинку без зміни розміру часток відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 06.03.2013 по справі № 0611/1473/12; припинити право спільної власності на зазначену частину будинку. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками експерта Свістунова І.С. № 173/01-2020 та до аналізу рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.01.2013 і ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 06.03.2013 по справі №611/1473/13.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що будівельна-технічна експертиза, за результатами якої експертом Свістуновим І.С. складено висновок №173/01-2020, проведена на її (позивачки) замовлення згідно положень ст. 106-107 ЦПК України. Також зазначає, що мотивуючи рішення суд першої інстанції взяв до уваги рішення Коростишівського районного суду Житомирскої області від 18.01.2013. Посилається на те, що предметом розгляду даної справи є виділ в натурі нерухомого майна та припинення права спільної власності, а тому непогодження ОСОБА_2 із межами та розмірами земельної ділянки, належної ОСОБА_1 не є предметом спору.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 27.07.2006, ОСОБА_1 набула у власність 44/100 частин житлового будинку з надвірною будівлею, що знаходиться в АДРЕСА_1 Житловий будинок цегляний житловою площею 44,5 кв.м., загальною 70,5 кв.м. До нього належить сарай дерев`яний «Б». 44/100 частин житлового будинку з надвірною будівлею, що дарується, складається з житлової кімнати 1-5 площею 14,1 кв.м., кухні1-6, прибудови літ «а1», вх. крильця літ. «а3», сараю літ. «Б» (а.с. 8 т.1).

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 6 березня 2013 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розмірів ідеальних часток співвласників житлового будинку відмовлено ( а.с.36-38 т.1).

Відповідно державного акту серії ЯГ № 788376 від 18.04.2007, ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка за тією ж адресою площею 0,0251 га (а.с. 12т.1).

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 здійснила прибудову та рішенням Коростишівського районного суду від 14.11.2013р. у справі № 280/1299/13, яке набрало законної сили (а.с.18-19 т.1), за нею визнано право власності на реконструйовану частину будинку та прибудови до нього, які загалом складаються з приміщень: кімнати 2-3, площею 14.4 м.кв., кухні 2-2, площею 11.1 м.кв., кімнати 2-4, площею 10.6 м.кв та вітальні 2-1, площею 9.7 м.кв.

Після набрання рішенням суду від 14.11.2013 законної сили ОСОБА_1 20 грудня 2013 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно (буд. АДРЕСА_1 ), у якому зазначена загальна площа будинку 87 кв.м., житлова - 55,7кв.м., розмір частки 44/100 (а.с.9-10 т.1).

Співвласником інших 56/100 ідеальних частин вказаного будинку є ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом АЕР № 446545 та договором дарування частини житлового будинку від 27.07.2006 (а.с. 8, 134).

Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 788375 від 18.04.2007 ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0319 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 135 т.1).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказала, що досягти згоди з приводу добровільного розподілу і виділення належних їм часток вказаного будинку і господарських споруд із ОСОБА_2 неможливо, а тому просила здійснити виділ часток у майні в натурі із припиненням права власності в судовому порядку.

Відповідно до висновку проведеної будівельно технічної експертизи № 173/01-2020 від 2 січня 2020 року, експерт прийшов до висновку, що є технічно можливим виділити ОСОБА_1 , як окремий об`єкт нерухомого майна на праві приватної власності належну їй частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , а саме: кімнати 2-3, площею 14.4 м.кв., кухні 2-2, площею 11.1 м.кв., кімнати 2-4, площею 10.6 м.кв та вітальні 2-1, площею 9.7 м.кв. та сарая дерев`яного «Б» (а.с.55-77).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вважав за можливе виділити ОСОБА_1 належну їй частку у будинку згідно проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із зазначених вище норм ЦК України випливає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Отже, судом першої інстанції вирішено питання про виділ частки в спільному майні лише позивачу, та не вирішено питання щодо виділу спірного майна іншому співвласнику відповідачу.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 361/1789/16-ц (провадження № 61-35051св18).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

На підставі висновку будівельно технічної експертизи № 173/01-2020 від 2 січня 2020 року, проведеної на замовлення позивача, суд виділив в окремий об`єкт нерухомого майна частину будинку позивачу ОСОБА_1 , яка по суті в натуральній формі не відповідає її частці (44/100) та не вказав яка частка виділяється відповідачу ОСОБА_2 та які приміщення.

На заперечення позовних вимог ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 надала висновок будівельно-технічної експертизи №1247 від 8 жовтня 2020 року, проведеної на її замовлення (23-33т.2). Зазначена експертиза проведена з урахуванням частини домоволодіння, яка перейшла ОСОБА_1 за договором дарування (44/100) та без врахування прибудов, а тому визначена вартість частини домоволодіння (44/100) ОСОБА_1 становить 254 283грн та є меншою вартості частини домоволодіння ОСОБА_2 56/100 323633грн. Експертом проведено розподіл житлового будинку та виділено в користування житлові приміщення лише для ОСОБА_2 з урахуванням сформованого порядку, та не визначив об`єкти для користування позивача.

Зазначені експертизи між собою є суперечливими, не містять висновків щодо кожної (а не однієї) сторони, а тому не можуть братися судом до уваги, інших клопотань про проведення експертиз сторонами не заявлялось.

При розгляді справи колегія суддів також враховує, що і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виділено конкретні житлові приміщення в натурі, кожна із сторін в установленому законом порядку оформила право власності на це майно, а тому відсутні підстави вважати, що наявні перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні своїм житлом кожною із сторін.

З урахуванням всіх наведених вище мотивів, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.02.2021.

Головуючий Судді