ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6706/21 Справа № 214/8597/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання -Кислиця І.В.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту заочного судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна.

В уточненому позові просила поділити їхнє спільне з відповідачем, ОСОБА_2 , майно у вигляді: 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (згідно звіту про оцінку майна від 27.11.2018 року, вартість квартири становить 809 296,00 гривень); автомобіль марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , шассі НОМЕР_3 , 1995 року випуску (згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу становить 50 997,00 гривень); автомобіль марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шассі НОМЕР_5 , 1985 року випуску (згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу становить 35124,00 гривень); автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_6 , шассі НОМЕР_7 , 2007 року випуску (згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу становить 186 793,00 гривень). Загальна вартість вказаного майна складає 1082210,00 гривень.

Окрім вказаного майна, позивач просила суд розділити придбані у шлюбі наступні речі: меблева стінка « ОСОБА_3 », придбана у 1998 р., залишковою вартістю 1500,00 гривень; телевізор «Samsung PLAND», придбаний 26.12.2001 р., залишковою вартістю 1300,00 гривень; електрична праска Philips Mistral 20-54, придбана в 1996 р., залишковою вартістю 100,00 гривень; сабвуфер (5+1) Gemix, придбаний у 2005 р., залишковою вартістю 800,00 гривень; ДВД-плеєр «СВЕН», придбаний у 2005 р., залишковою вартістю 500,00 гривень; гардини та тюль, придбані у 2005 р., залишковою вартістю 1000,00 гривень; комплект дитячих меблів «Юніор», придбані у 2002 р., залишковою вартістю 3000,00 гривень; диван для дитячої кімнати, придбаний у 2002 р., залишковою вартістю 2000,00 гривень; штори та тюль у дитячу кімнату, придбані у 2003 р., залишковою вартістю 500,00 гривень; газовий котел «Енерджі 240і» двоконтурний Вестен, придбаний у 2002 р., залишковою вартістю 6000,00 гривень; витяжка кухонна Kuppersbusch, придбана у 2006 р., залишковою вартістю 1000,00 гривень; пральна машинка «ARDO A400», придбана у 1998 р., залишковою вартістю 3000,00 гривень; холодильник «Атлант 1704-2» (Мінськ), залишковою вартістю 2000,00 гривень; тостер, залишковою вартістю 2000,00 гривень; люстра на кухню, придбана у 2003 р., залишковою вартістю 600,00 гривень; люстра та 2 бра у спальній кімнаті, придбані у 2008 р., залишковою вартістю 1300,00 гривень; набір меблів для кухні (виконано «під замовлення» з МДФ), придбані у 2007 році, залишковою вартістю 11000,00 гривень; набір меблів для спальні («стінка», спальне ліжко, 2 тумби, трюмо) з МДФ, придбані у 2008 р., залишковою вартістю 15000,00 гривень. Загальну вартість меблів та техніки позивач оцінює у розмірі 52600,00 гривень.

Шлюбний договір між сторонами не укладався. Домовленостей, щодо добровільно поділу майна не досягнуто. Таким чином, позивач звернулася до суду та просила поділити майно, що є об`єктом спільної власності подружжя, залишивши все перелічене в позові майно відповідачеві, ОСОБА_2 , та стягнути з Відповідача на користь Позивача 1/2 частину загальної вартості спільно нажитого майна, у розмірі 567405,00 гривень.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

В порядку поділу сумісного майна стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спільної сумісної власності подружжя а саме: трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 48,2 кв.м.; автомобіля марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , шассі НОМЕР_3 , 1995 року випуску; автомобіля марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шассі НОМЕР_5 , 1985 року; автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_6 , шассі НОМЕР_7 , 2007 року випуску, у розмірі 567405,00 гривень.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя з дня отримання компенсації вартості даної частки майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 526 гривень у рахунок понесення витрат по сплаті судового збору.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи з прийняттям помилкового рішення, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник просить визнати в порядку поділу майна подружжя за кожним право власності на Ѕ частину трикімнатної квартири і трьох автомобілів та стягнути з позивача на його користь судовий збір за подачу апеляційної скарги і заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 1243 грн.

При цьому скаржник зазначає, що він не був належним чином повідомлений про проведення судових засідань та прийняття рішення по справі. Вказує, що востаннє судову повістку від отримав в судовому засіданні з датою призначення на 01.09.2016 року, при тому, що заочне рішення ухвалено 22.04.2019 року. Вказує, що його неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи є підставою для скасування судового рішення.

Відповідач звертає увагу на те, що жоден з подружжя не вчиняв дій щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, відповідно до норм ч.ч.4,5 ст.71 СК України, що не було враховано судом першої інстанції.

Скаржник вважає, що оскільки спірне майно квартира і автомобілі є неподільними речами і їх не можна реально поділити між сторонами відповідно до їх часток, тому ідеальні частки подружжя у цьому майні мають залишатися без їх реального поділу та у їх спільній сумісній власності, тому суд повинен був відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Також відповідач зазначає, що судом не враховані та не розглядалися кредитні зобов`язання відповідача перед ПАТ «Укрсоцбанк», які виникли під час існування шлюбу в інтересах сім`ї і продовжували існувати після припинення шлюбу та сплачувалися лише відповідачем, що було навмисно приховано позивачем.

Окрім того, скаржник вказує на те, що суд відмовив позивачу у поділі побутового майна (меблів та техніки), яке позивач оцінила на суму 52 600 грн., проте Ѕ частина від цієї суми 26300 грн. все рівно міститься у загальній сумі стягнення 567 405 грн., яку суд стягнув з відповідача на користь позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та її представника ОСОБА_4 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку, вислухавши думку відповідача ОСОБА_2 , який у повному обсязі підтримав вимоги і доводи своєї апеляційної скарги, з викладених у ній підстав, просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішенням, яким в порядку поділу майна подружжя визнати за кожним право власності на Ѕ частину квартири і трьох автомобілів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач з 22.12.1995 року по 23.04.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7,8).

У судовому засіданні на підставі пояснень сторін та письмових документів встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано наступне майно: 3-кімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , шассі НОМЕР_3 , 1995 року випуску; автомобіль марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шассі НОМЕР_5 , 1985 року; автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_6 , шассі НОМЕР_7 , 2007 року випуску.

Окрім вказаного майна, позивач просила суд розділити придбані у шлюбі наступні речі: меблева стінка « ОСОБА_3 », придбана у 1998 р., залишковою вартістю 1500,00 гривень; телевізор «Samsung PLAND», придбаний 26.12.2001 р., залишковою вартістю 1300,00 гривень; електрична праска Philips Mistral 20-54, придбана в 1996 р., залишковою вартістю 100,00 гривень; сабвуфер (5+1) Gemix, придбаний у 2005 р., залишковою вартістю 800,00 гривень; ДВД-плеєр «СВЕН», придбаний у 2005 р., залишковою вартістю 500,00 гривень; гардини та тюль, придбані у 2005 р., залишковою вартістю 1000,00 гривень; комплект дитячих меблів «Юніор», придбані у 2002 р., залишковою вартістю 3000,00 гривень; диван для дитячої кімнати, придбаний у 2002 р., залишковою вартістю 2000,00 гривень; штори та тюль у дитячу кімнату, придбані у 2003 р., залишковою вартістю 500,00 гривень; газовий котел «Енерджі 240і» двоконтурний Вестен, придбаний у 2002 р., залишковою вартістю 6000,00 гривень; витяжка кухонна Kuppersbusch, придбана у 2006 р., залишковою вартістю 1000,00 гривень; пральна машинка «ARDO A400», придбана у 1998 р., залишковою вартістю 3000,00 гривень; холодильник «Атлант 1704-2» (Мінськ), залишковою вартістю 2000,00 гривень; тостер, залишковою вартістю 2000,00 гривень; люстра на кухню, придбана у 2003 р., залишковою вартістю 600,00 гривень; люстра та 2 бра у спальній кімнаті, придбані у 2008 р., залишковою вартістю 1300,00 гривень; набір меблів для кухні (виконано «під замовлення» з МДФ), придбані у 2007 році, залишковою вартістю 11000,00 гривень; набір меблів для спальні («стінка», спальне ліжко, 2 тумби, трюмо) з МДФ, придбані у 2008 р., залишковою вартістю 15000,00 гривень. Загальну вартість меблів та техніки позивач оцінила у розмірі 52600,00 гривень.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався нормами статей 60, 70, 71 СК України, 362, 368 ЦК України й виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості її частки майна, що є спільною сумісною власністю, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Відмовляючи позивачу в задоволенні її позовних вимог щодо поділу меблів та побутової техніки, суд першої інстанції виходив з того, що на сторонами не досягнуто згоди щодо визначення обсягу, наявності та вартості спільного майна, яке підлягає поділу, і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, за відсутності доказів наявності побутового майна, його вартості, обсягу, та що воно було придбано в період шлюбу і таких доказів не добуто в судовому засіданні, суд фактично позбавлений можливості провести поділ майна відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна в цій частині, задоволенню не підлягають.

Проте колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами відповідача ОСОБА_2 викладеними в апеляційний скарзі з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення виходив з того, що відповідач, будучи неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не пояснив, заяви на адресу суду не надав, заперечення та відзиву до позовної заяви не надав. Представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, уточнений позов підтримав у повному обсязі.

Перевіряючи доводи відповідача щодо його неналежного повідомлення про дату, час і місце засідання суду, колегія суддів встановила, що вони не спростовуються наявними в справі матеріалами.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставляння судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так матеріалами справи встановлено, що цивільна справа знаходилась в провадженні Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з листопада 2013 року, провадження по справі було відкрито ухвалою від 18.03.2014 року, заперечення відповідача проти позову було подано суду в судовому засіданні 15.05.2014, заочне рішення ухвалено 22 квітня 2019 року.

З наявних в матеріалах справи журналів судового засідання від 16.06.2015, 09.09.2015, 22.10.2015, 01.02.2016, 01.09.2016, 29.11.2016 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 був присутнім в перелічених судових засіданнях (а.с.71, 73, 76, 80, 97,104).

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.09.2016 по справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза, провадження по справі було зупинено до проведення експертизи (а.с.99-100).

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2017 по справі призначалася судова оціночно-будівельна експертиза, провадження по справі було зупинено до проведення експертизи (а.с.141-142).

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2018 року було поновлено провадження по справі і справу призначено до розгляду на 11.00 год. 20.02.2019 року з викликом сторін (а.с.212).

20 лютого 2019 року судовий розгляд не відбувався через знаходження судді у щорічній відпустці з 11.02.2019 по 20.02.2019 включно, розгляд справи, відкладено на 16.00 год. 22.04.2019 (а.с.215).

З повістки про виклик до суду відповідача ОСОБА_2 в судове засідання на16.00 год. 22.04.2019 вбачається, що повістка не була вручена адресату і повернулася до суду першої інстанції з відміткою поштового відділення - «за закінченням терміну зберігання» (а.с.216-217).

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із висновком суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача, з огляду на те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи і не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду стороною, що узгоджується із правовою позицією висловленою у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц та від 20 червня 2018 року у справі №127/2871/16-ц.

Отже, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, тому колегія суддів у цій частині погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Так рішенням суду першої інстанції в порядку поділу сумісного майна сторін, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спільної сумісної власності подружжя а саме: трикімнатної квартири, та трьох автомобілів у розмірі 567 405,00 гривень та припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя з дня отримання компенсації вартості даної частки майна.

Судом встановлено, що вартість 3-кімнатної квартири сторін, згідно звіту про оцінку майна від 27.11.2018 року, становить 809 296,00 гривень; вартість автомобіль марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , шассі НОМЕР_3 , 1995 року випуску, згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, становить 50 997,00 гривень; вартість автомобіль марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шассі НОМЕР_5 , 1985 року випуску, згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, становить 35124,00 гривень; вартість автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_6 , шассі НОМЕР_7 , 2007 року випуску, згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.11.2018 року, становить 186 793,00 гривень, а загальна вартість вказаного майна складає 1082210,00 гривень.

Половина від суми 1082210,00 грн. становить 541 105 грн., тоді, як суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна (квартири і трьох автомобілів) в розмірі 567 405,00 грн., що на 26 300 грн. більше від половини суми оціненого і розділеного судом між подружжям майна.

З рішення суду вбачається, що суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 в частині її позовних вимог щодо поділу меблів та побутової техніки, вартість, яких позивач оцінила в розмірі 52 600 грн., половина з цієї суми становить 26 300 грн., при цьому суд стягнув на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини меблів та побутової техніки, що суперечить ухваленому рішенню, тому сума компенсації повинна була становити 541 105 грн., а не 567 405,00 грн., як визначив суд.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до норм ч.1 ст.365 ЦК України Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Нормами ч.2 ст.365 ЦК України встановлено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідача наголосив на тому, що оскільки справа була розглянута за його відсутності він не мав можливості викласти суду свою позицію щодо його незгоди поділу майна запропонованого позивачем, а саме присудження останній грошової компенсації належної їй частки спільного сумісного майна, оскільки така частка є значною. Також ОСОБА_2 зазначив, що присудження позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації становить для нього непомірний тягар, оскільки він не має відповідного матеріального забезпечення, не працює, заощаджень не має, тому просив визнати ідеальні частки на спільне майно. Окрім того в судовому засіданні під час апеляційного розгляду відповідач пояснив, що автомобіль марки Mitsubishi Galant був відчужений по довіреності під час перебування сторін у шлюбі, про що було відомо позивачу, а інший автомобіль Mitsubishi Lancer сильно пошкоджений під час ДТП і відновленню не підлягає, про що також було відомо позивачу, тому з всього сумісного майна в натурі залишилась трикімнатна квартира та автомобіль марки ГАЗ 330210.

Твердження відповідача про те, що присудження позивачу грошової компенсації є для нього непомірним тягарем позивачем не спростовані, оскільки матеріали справи не містять доказів зворотному, тобто тому, що ОСОБА_5 матеріально забезпечений та має можливість сплатити позивачу Ѕ частину вартості спільного майна, яка становить 541 105 грн.

Доводи відповідача про те, що автомобіль марки Mitsubishi Galant був відчужений по довіреності під час перебування сторін у шлюбі, а інший автомобіль Mitsubishi Lancer сильно пошкоджений під час ДТП і відновленню не підлягає, колегія суддів не приймає, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки за обліковими даними центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області, станом на 31.10.2014 р. за ОСОБА_2 зареєстровані три транспортні засоби: ГАЗ 330210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , шассі НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 18.10.2002 Криворізьким МРЕВ; автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_6 , шассі НОМЕР_7 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 від 05.08.2011 р. Криворізьким МРЕВ; автомобіль марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шассі НОМЕР_5 , 1985 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 від 03.07.1998 р. Криворізьким МРЕВ (а.с.53).

Відомостей про зняття з реєстрації вказаних відповідачем автомобілів у встановленому законом порядку суду не надано, тобто їх відсутність в наявності у відповідача належними та допустимими доказами належним чином не доведена.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частину спільного майна: квартири і трьох автомобілів.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину за кожним на наступне майно:

трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 48,2 кв.м.;

- автомобіль марки ГАЗ 330210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , шассі НОМЕР_3 , 1995 року випуску;

-автомобіль марки Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шассі НОМЕР_5 , 1985 року;

- автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_6 , шассі НОМЕР_7 , 2007 року випуску.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року

Головуючий:

Судді: