ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1443/20

Головуючий у першій інстанції Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1295/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2021 року (місце ухвалення м. Ніжин, дата складання повного тексту 21.07.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів. В обгрунтування позову посилалась на те, що рішенням суду від 2018 року з позивачки було стягнуто 8 643,09 грн заборгованості, яка була повністю погашена. Проте, з карткового рахунку позивачки АТ КБ «Приватбанк» без її дозволу, як держателя картки, списує безпідставно кошти в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, яка за період з липня 2019 року становить 5361,75 грн.

ОСОБА_1 посилається, що 13.02.2020 вона направила на адресу банку заяву про повернення безпідставно набутих списаних з її рахунку коштів та просила повідомити суму коштів, яку було списано з рахунку автоматично. Проте банком було відмовлено у задоволенні такої заяви з посиланням на Умови і правила надання банківських послуг.

Позивачка зазначає, що відповідач безпідставно списав кошти з її карткового рахунку, та просиитть у позові стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 5361,75 грн безпідставно списаних з банківського рахунку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 12.07.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що заборгованість позивачки станом на 15.01.2018 не була сплачена боржником, тому дія Договору не припинена, що дає підстави банку правомірно стягувати згідно умов договору та вимог закону нараховувати відсотки у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також списувати кошти з рахунку Клієнта у рахунок погашення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 12.07.2021, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в поновму обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що грошові кошти у розмірі 5361,75 грн були списані АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно, оскільки рішення суду від 05.06.2018 про стягнення з неї кредитної заборгованості виконане у повному обсязі, відповідач не мав законних підстав для продовження кредитного договору в односторонньому порядку та нарахування боргу по неіснуючому кредиту, а отже, безпідставно стягнув кошти, чим порушив її права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. В обгрунтування посилається на те, що 26.06.2008 позивачка звернулась до банку з заявою, підписавши яку між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Після підписання вказаної заяви позивачу була видана кредитна картка, яка в подальшому була перевипущена. Банк зазначає, що заборгованість станом на січень 2018 року, яка визначена судовим рішенням, була сплачена позивачем лише в лютому 2020, а дія договору на даний час не припинена, тому банк правомірно у відповідності до умов договору та вимог закону нараховував відсотки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зазначає, що за умовами укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, а саме пунктів 1.1.3.1.6, 2.1.1.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків Клієнта на погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, по кредитах, по яким Клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у Клієнта (у тому числі, який є працівником Банку, який наніс йому шкоду) у вигляді невиконаних зобов`язань перед Банком.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 26.06.2008 ОСОБА_1 було подано заяву до АТ КБ «Приватбанк» про надання банківських послуг, за якою Банк відкрив позичальнику картковий рахунок у виді кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна» (а.с. 29).

Також, 26.06.2021 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 30).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 05.06.2018 позов банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 26.06.2008 у розмірі 8643,09 грн (а.с. 3-4).

З копії постанови про закінчення виконавчого провадження Головного державного виконавця Ніжинського міскрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 10.02.2020 вбачається, що рішення виконано в повному обсязі, борг сплачено, виконавчий збір і витрати виконавчого провадження стягнуті і перераховані (а.с. 5).

13.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою, в якій повідомила, що в банку відкрито рахунок на який вона отримує заробітну плату та з рахунку відбувається автоматичне списання коштів, що відображається як автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки. Повідомила, що згоди на таке списання банку вона не надавала, та просила повідомити їй про суму коштів, які були списані з рахунку автоматично та повернути безпідставно списані кошти (а.с. 6).

У відповідь на вказану вище заяву АТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_2 письмового листа, в якому послався на укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг № б/н від 26.06.2008, умови якого відповідають ст. 1054 ЦК України. Ззаначено, що у порушення умов договору зобов`язання зі сторони позичальника належним чином не виконувались, в наслідок чого виникла прострочена заборгованість, що викликало певні витрати та збитки з боку банку. При цьому послався на п. 1.1.3.1.5 Умов і правил надання банківських послуг. Банком відмовлено у задоволенні запиту щодо повернення коштів, що були утримані на погашення простроченої заборгованості за кредитом (а.с. 7).

Позивачкою до позовної заяви надано роздруківку з її картки № НОМЕР_1 , з якої вбачається автоматичне списання грошових коштів, починаючи з 25.07 2019 по 03.02.2020 (а.с. 8-12).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дії АТ КБ «ПриватБанк» зі списання коштів з рахунку позивачки для погашення її заборгованості були правомірними, оскільки рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 05.06.2018 встановлено факт укладення між сторонами договору від 26.06.2008, за яким ОСОБА_1 отримала кредитну послугу у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, проте станом на 15.01.2018 заборгованість нею не була сплачена, дія договору на даний час не припинена, що дає підстави Банку правомірно нараховувати відсотки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також списувати кошти з рахунку позивачки у рахунок погашення заборгованості.

Однак погодитись з такими висновками суду апеляційний суд не може, через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

За змістом ст. 179, 192 ЦК України грошові кошти є речами, що виконують роль загального еквіваленту та платіжного засобу. Відносно них можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Як передбачено ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі учасників платіжної системи.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). При цьому за відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Отже, грошові кошти після зарахування на рахунок ОСОБА_1 стали її власністю та могли бути списані з рахунка без розпорядження позивача лише на підставі рішення суду, а також відповідно до вимог закону чи умов договору.

Будь-яке рішення суду чи вимоги закону, які б дозволяли АТ КБ «Приватбанк» здійснити списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , на момент виникнення спірних відносин були відсутні.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачем з її карткового рахунку в рахунок погашення, на її думку неіснуючого боргу, незаконно списано кошти на загальну суму 5361,75 грн.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, зазначав, що заборгованість, яка визначена рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.06.2018, була сплачена позичальником лише в лютому 2020 року, дія кредитного договору від 26.06.2008 на даний час не припинена, тому банк продовжує нараховувати відсотки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та здійснив договірне списання коштів в межах існуючої заборгованості за кредитом. При цьому, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємної частини укладеного між сторонами договору (а.с. 164-168).

Проте, з такими аргументами АТ КБ «ПриватБанк» не може погодиться апеляційний суд, з огляду на наступне.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms), що надані відповідачем на підтвердження відзиву проти позовних вимог (а.с. 31-59), зокрема пунктами 1.1.3.1.6, 2.1.1.3.5, визначено, що Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків Клієнта на погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, по кредитах, по яким Клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у Клієнта (у тому числі, який є працівником Банку, який наніс йому шкоду) у вигляді невиконаних зобов`язань перед Банком.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомлювалася з ним, підписуючи 26.06.2008 анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позивачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо договірного списання коштів з його рахунків.

26.06.2021 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»(а.с. 30), яка не містить умов щодо договірного списання грошових коштів з картки ОСОБА_1 .

Крім того, роздруківка із сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано відповідачем при розгляді цієї справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу укладення договору про надання банківських послуг (26.06.2008) до моменту звернення із даним позовом (квітень 2020 року), тобто кредитор міг додати до відзиву на позов витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для вирішення справи.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови і Правила банківських послуг, відсутність доказів домовленості сторін або ж розпорядження позичальника про списання коштів з його рахунків на погашення кредитної чи іншої заборгованості, наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позивачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах цієї справи, не містять підпису позивачки, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.06.2008 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку списувати кошти з рахунку позивачки в межах сум, що підлягають сплаті за кредитним договором. Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.

За наведених обставин не заслуговують на увагу посилання АТ КБ «ПриватБанк» на Умови та правила як на підставу правомірного списання коштів з рахунку позивачки.

Таким чином, належних, допустимих та достовірних доказів про укладення між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору, за умовами якого остання доручила банку або ж давала згоду списувати грошові кошти з її рахунків без її розпорядження, матеріали справи не містять, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у АТ КБ «Приватбанк» не було законних підстав для списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим порушене право позивачки підлягає поновленню та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» незаконно списаних з карткового рахунку коштів у загальному розмірі 5323,00 грн, оскільки позивачкою до позову в якості додатків надано роздруківку з її картки № НОМЕР_1 , з якої вбачається автоматичне списання грошових коштів, починаючи з 25.07 2019 по 03.02.2020 (а.с. 8-12), а саме:

05.07.2019 1326,93 грн;

08.07. 2019 24,67 грн;

25.07.2019 48,20 грн;

09.08.2019 43,56 грн;

19.08.2019 0,20 грн;

26.08.2019 28,95 грн;

30.08.2019 3,98 грн;

22.09.2019 30,51 грн;

09.10.2019 11,54 грн;

22.10.2019 20,01 грн;

29.10.2019 0,42 грн;

01.11. 2019 8,44 грн + 21,94 грн + 1,71 грн;

08.11.2019 30,77 грн;

10.11.2019 10,46 грн;

16.11.2019 0,11 грн;

23.11.2019 49,69 грн;

03.12.2019 0,02 грн + 8,15 грн;

08.12.2019 27,25 грн + 0,50 грн + 18,48 грн;

09.12.2019 14,65 грн + 0,50 грн;

10.12.2019 34,75 грн + 55,60 грн + 0,50 грн;

11.12.2019 21,13 грн + 0,50 грн;

14.12.2019 2,49 грн + 186,96 грн;

15.12.2019 18,88 грн;

21.01.2020 0,14 грн + 40,27 грн + 1045,14 грн;

03.02.2020 - 2185 грн.

Апеляційний суд не погоджується із висновком районного суду про преюдиційність встановлених рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.06.2018 обставин, що не підлягають доказуванню, а саме про те, що ОСОБА_1 своїм підписом на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26.06.2018 підтвердила, що зазначена заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомилася і згодна, про що свідчить її підпис, зважаючи на таке.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 7 статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

З огляду на зазначені норми процесуального закону, у даному випадку висновки, зазначені у вказаному вище судовому рішенні, про те, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір про надання банківських послуг, є правовою оцінкою суду, а не встановленими обставинами справи. Вказана правова оцінка при розгляді даної справи не приймається апеляційним судом до уваги в зв`язку із застосуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і норм чинного законодавства, не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про правомірність дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів з рахунку позивачки для погашення її кредитної заборгованості.

Ураховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 незаконно списаних з її карткового рахунку грошових коштів у розмірі 5323,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням позову та апеляційної скарги на суму 5323,00 грн (5323,00 грн від 5361,75 грн становить 99,3%) та враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 901,64 грн (908,00 грн х 99,3% : 100%) за розгляд справи судом першої інстанції та 1352,47 грн (1362,00 грн х 99,3% :100%) за апеляційний розгляд справи, а разом 2254,11 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2021 року, скасувати.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) безпідставно списані кошти у сумі 5323 (п`ятдесят три тисячі двадцять три) грн 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь держави 2254,11 судових витрат за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 14.09.2021.

Головуючий Судді :