КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Головчака М.М.,-

встановив:

У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із названим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 жовтня 2010 року в загальній сумі 6 928 грн 23 коп., а також судові витрати у розмірі 131 грн 43 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залиши без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню фактично отримана сума кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, банк зазначив, що 30 жовтня 2010 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк вказав, що відповідач належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13 листопада 2018 року складає 92 879 грн 73 коп., з яких:

- 6 928 грн 23 коп. - тіло кредиту;

- 32 946 грн 08 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом;

- 48 106 грн 39 коп. - нараховано пені;

- 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина);

- 4 399 грн 03 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог банком надано: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30 жовтня 2010 року станом на 01 квітня 2015 року; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30 жовтня 2010 року станом на 13 листопада 2018 року; анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30 жовтня 2010 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; виписку за договором № б/н станом на 18 травня 2020 року; довідка про надані кредитні картки; довідка про зміну умов кредитування та обслуговування.

Так, у наведеній анкеті-заяві від 30 жовтня 2010 року, підписаній сторонами, містяться лише анкетні дані ОСОБА_1 .

При цьому відсутні: тип картки, умови договору про встановлення кредитного ліміту, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З наданої банком виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом та періодично погашав заборгованість.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредита у розмірі 6 928 грн 23 коп., оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті.

При цьому колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами є безпідставними та недоведеними.

У анкеті-заяві від 30 жовтня 2010 року розмір процентної ставки не зазначений, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру не зазначена.

Матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем.

Утім доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 саме кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» позивачем не надано.

Відомостей про те, яку картку бажав отримати відповідач, та відповідно яку картку банк видав відповідачу матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що процентні ставки у розрахунку заборгованості не відповідають процентній ставці, яка вказана у довідці про умови кредитування.

Наведені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розуміввідповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 липня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник