Справа № 761/5970/15-ц
Провадження № 4-с/761/211/2021
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сазанович Юлія Ігорівна про визнання дій незаконними, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2021 року до суду надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить:

-визнати дії державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.03.2020 року за період з квітня 2018 року по лютий 2021 року у рамках виконавчого провадження №50800919 таким, що є незаконним і зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості за відповідний період з урахуванням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (вих. №480 від 13.11.2019 року);

-визнати дії державного виконавця по накладенню арешту на все майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а також дії по винесенню постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30.06.2020 року, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 30.06.2020 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 30.06.2020 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю від 30.06.2020 року; постанови про арешт коштів боржника від 15.08.2019 року та постанови про накладення арешту від 19.02.2021 року неправомірними та зобов`язати скасувати їх.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що на виконанні у Васильківському МВ ДВС ЦМУМЮ знаходиться виконавчий лист №2/761/3844 від 16.02.2016 року, виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з заявника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох спільних дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2015 року.

Листом від 01.08.2019 року державний виконавець направив розрахунок заборгованості по аліментам з червня 2018 року по липень 2019 року.

01.04.2020 року ОСОБА_1 направив до державної виконавчої служби заяву про перерахунок заборгованості з урахуванням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Як зазначає заявник, замість проведеного перерахунку заборгованості, йому було направлено розрахунок заборгованості по аліментам від 22.03.2021 року за період з квітня 2018 року по лютий 2021 року і без врахування відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, оскільки ОСОБА_1 за вказаний період не мав жодних доходів.

В зв`язку з тим, що не вірно проведено розрахунок заборгованості, державний виконавець безпідставно виніс постанови про встановлення тимчасових обмежень та про арешт майна та грошових коштів.

14.07.2021 року до суду надійшли заперечення Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за вимоги скарги в яких старший державний виконавець Сазанович Ю.І. просить відмовити в задоволенні скарги на тій підставі, що під час виконання рішення суду не було встановлено наявності доходів та майна у боржника, рішення суду він не виконує, тому були винесені постанови про арешт майна та грошових коштів боржника а також постанови в порядку передбаченому ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». 21.04.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про здійснення перерахунку заборгованості із урахуванням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Однак згідно з ч.2 ст.195 СК України у випадку відсутності доходів у боржника, аліменти нараховуються виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості. 01.05.2020 року здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та станом на 31.05.2020 року заборгованість складає 101 191,43 грн. Як зазначила виконавець, станом на 30.06.2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 148 353,69 грн. Автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_1 повторного оголошено в розшук.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.10.2021 року заявник та його представник вимоги скарги підтримали та просили її задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 29.11.2021 року представник заявника не з`явився, направив клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі. Однак, оскільки суд вислухав пояснення заявника та його представника, до суду надійшли матеріали виконавчого провадження, суд з врахуванням тривалості перебування справи в провадженні суду, відмовив в задоволенні клопотання про відкладення слухання справи, оскільки неявка сторони належним чином повідомленої про час та місце слухання справи не є перешкодою для подальшого розгляду справи.

ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке відбулось 11.10.2021 року заперечила проти задоволення вимог скарги в зв`язку з тим, що вона не обґрунтована, оскільки ОСОБА_1 взагалі не виконує рішення суду. судове засідання, яке відбулось 29.11.2021 року ОСОБА_2 не з`явилась, звернулась із заявою про подальше слухання скарги в її відсутність.

Державний виконавець Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сазанович Ю.І. в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи.

Так як неявка сторін належно повідомлених про час та місце слухання справи у відповідності до положень статті ч.2 ст.450ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті, суд ухвалив про слухання справи у відсутність сторін.

Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов`язки державного виконавця.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Васильківському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з 12.04.2016 року перебуває виконавче провадження №50800919 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та доньки ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2015 року і до їх повноліття.

В межах зазначеного виконавчого провадження неодноразово складались довідки розрахунки заборгованості по аліментам.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, під час виконання виконавчого листа боржник не сплачував аліменти.

Державним виконавцем встановлено, що боржник не має будь-яких доходів, не має на праві власності нерухомого майна.

В той же час, державний виконавець встановив, що боржник на праві власності має автомобіль та оголосив його в розшук.

Під час виконання виконавчого листа постановою від 15.08.2019 року арештовано кошти боржника, постановою від 19.02.2021 року арештоване майно боржника; постановами від 30.06.2020 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами.

Як зазначив заявник в заяві, 01.04.2020 року він звернувся до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про проведення перерахунку заборгованості за період з березня 2015 року по березень 2020 року з урахуванням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Копія заяви надана до матеріалів скарги. Додатком до заяви є копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по другий квартал 2019 року включно з якої вбачається, що ОСОБА_1 у вказаний період не мав доходів.

В той же час матеріали справи не містять доказів направлення вказаної заяви та отримання державною виконавчою службою.

З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що вказана заява надійшла до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 24.04.2020 року.

На вказану заяву була надана відповідь від 22.03.2020 року (напевне описка щодо дати) з якої вбачається, що вбачається, що відділ державної виконавчої служби не заперечує надходження вказаного листа та з посиланням на ч.2 ст.195 СК України фактично було відмовлено в проведенні перерахунку заборгованості та проведено новий розрахунок заборгованості згідно з яким за період з квітня 2018 року по лютий 2021 року заборгованість за аліментами становить 129 177,40 грн. та вказано, що заборгованість нарахована згідно статистичних даних середньомісячної заробітної плати по Васильківському району.

Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В той же час, положення ч.2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Стаття 195 СК України визначає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Частина 2 статті 195 СК України визначає, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з моменту прийняття рішення судом не сплачував взагалі аліменти на утримання дітей. Не було надано суду під час слухання справи доказів виконання ОСОБА_8 обов`язку батька по утриманню дітей.

Згідно з ч.4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

В той же час ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч.13 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Як передбачено ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Судом встановлено, що державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за матеріалами виконавчого провадження, діючим законодавством не передбачено звільнення батька від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей у випадку, якщо він офіційно не отримує дохід, тому суд вважає, що в діях державного виконавця відсутні порушення положень Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що в діях державного виконавця не встановлено порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд приходить до висновку що відсутні законом передбачені підстави для задоволення заявлених вимог скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сазанович Юлія Ігорівна про визнання дій незаконними, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Н.Г.Притула