ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1925/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/2249/20 Категорія: 310020000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з червня 2007 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . В липні 2012 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини.

Станом на сьогодні позивач з дитиною проживають в м. Ірпінь, Київської області.

Позивач стверджує, що з моменту припинення шлюбних відносин їх спільний із відповідачем син перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно сплачує грошові кошти в середньому 1100 грн. на утримання свого сина в місяць, хоча такі платежі є нерегулярними та вкрай недостатніми для належного забезпечення розвитку дитини.

ОСОБА_1 вказує, що для забезпечення належного життєвого рівня їх спільного сина необхідна сума в розмірі більше ніж 19000 грн.

В обґрунтування своїх доводів позивач також вказує, що ОСОБА_2 починаючи з 2013 року набув у власність дві квартири та один житловий будинок, а також автомобіль, крім того до 2018 року ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та продовжує займатися підприємницькою діяльністю. Отже, фінансові витрати відповідача в період 2013-2019 роки дають підстави стверджувати про фінансову спроможність останнього забезпечити належний життєвий рівень своїй дитині, сплачуючи на утримання свого сина щомісячно аліменти у розмірі 9000 грн.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 9000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення мотивоване тим, що позивач не довела та не надала належних доказів отримання відповідачем доходу достатнього для належного забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів саме в сумі 9000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила суд, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідач здоровий, працездатний, має дохід та кошти на утримання майна, транспортний засіб, а тому має можливість та зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі який дійсно необхідний для належного та гідного забезпечення реальних потреб дитини.

При визначенні розміру аліментів суд не врахував наявність у відповідача будь-якого майна, оскільки був підтверджений факт наявності нерухомого майна у вигляді квартир, житлового будинку.

Крім того зазначає, що квартира АДРЕСА_1 та легковий автомобіль Mitsubishi Galant придбані під час фактичних шлюбних відносин на спільні кошти від підприємницької діяльності, як позивача так і відповідача

Також під час фактичних шлюбних відносин з відповідачем ними були придбані 3 торгові точки на Золотоніському міському ринку на яких і здійснювалась підприємницька діяльність. Торгові точки по сьогоднішній день у володінні відповідача та здаються ним в оренду.

Окрім коштів, необхідних для належного забезпечення дитини одягом, харчуванням, придбанням спортивного обладнання, відвідування спортивних та інших гуртків, забезпечення належного відпочинку та оздоровлення дитини, які значно перевищують суму 2000 грн., додатково витрачається значна кількість коштів на його навчання та оздоровлення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з червня 2007 року проживали разом без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . В липні 2012 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини.

З моменту припинення шлюбних відносин їх спільний із відповідачем син перебуває на її утриманні та проживає в м. Ірпінь, Київської області.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» та частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував зазначені обставини справи та вимоги закону і прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000 грн.щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Даний розмір аліментів буде розумним і справедливим, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, стягувача аліментів, потреби на розвиток дитини та є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач здоровий, працездатний, має дохід та кошти на утримання майна, транспортний засіб, а тому має можливість та зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі який дійсно необхідний для належного та гідного забезпечення реальних потреб дитини, є безпідставними та не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження своїх посилань, що відповідач має можливість сплачувати саме такий розмір аліментів який вона зазначає в своєму позові. Наявність у відповідача у власності рухомого та не рухомого майна не свідчить про його доходи. При цьому в матеріалах справи містяться докази, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та отримує пенсію, розмір якої з травня 2020 року по жовтень 2020 року складає 10124 грн. Докази які б підтверджували наявність у відповідача доходу який давав би йому можливість сплачувати аліменти в сумі 9000 грн. в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді