Єдиний унікальний номер 243/787/20
Номер провадження 22-ц/804/2234/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року

м. Бахмут

справа № 243/787/20

провадження № 22-ц/804/2234/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Гапонова А.В., Мірути О.А,

за участю секретаря судового засідання - Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Орган опіки та піклування Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, Служба у справах дітей Слов`янської районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 243/787/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Органу опіки та піклування Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, Служби у справах дітей Слов`янської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 2021 року (суддя Старовецький В.І.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 16 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогодні шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вони досягли домовленості, що діти будуть проживати з відповідачкою. З нього на користь відповідачки рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.

10 грудня 2019 року, ОСОБА_2 привезла до нього сина ОСОБА_3 , разом із особистими речами та заявила, що не справляється з вихованням з його вихованням, тому дитина повинна проживати з ним. Саме з цього часу син мешкає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку для дитини обладнано окрему кімнату, в якій є ліжко, письмовий стіл, шафа, місце для занять та ігор. Він є пенсіонером, отримує пенсію як особа з інвалідністю третьої групи, також працює, тому має можливість утримувати сина, має добрі стосунки із сином, в той час коли із матір`ю вони не знаходять взаєморозуміння. Після того як дитина почала проживати з ним, він звернувся до відповідачки з проханням в добровільному порядку вирішити питання щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , проте отримав відмову. Після цього відповідачка почала вимагати від сина повернутись проживати до неї. Проте дитина висловила бажання проживати разом з ним.

Просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 , та стягнути з відповідача судовий збір.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Органу опіки та піклування Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, Служби у справах дітей Слов`янської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, задоволено: визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем мешкання його батька ОСОБА_1 . Роз`яснено сторонам, що відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахував ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, а саме що дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами висловила бажання проживати разом із батьком, вік дитини, матеріально-побутові умови проживання та достатній рівень комфорту обох з батьків, конфліктні ситуації між дитиною та його матір`ю, сестрами, які призводять до емоційного напруження та стресового стану дитини, думку дитини, яка не є абсолютною для суду, а також висновок органу опіки та піклування та інші обставини, суд дійшов висновку, що проживання ОСОБА_3 з батьком відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач - ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішуючи спір про місце проживання дитини, мав надати оцінку тому чи зможе позивач забезпечити більш сприятливі умови виховання аніж матір дитини. При цьому важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів.

Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 487/2001/19-ц, провадження № 61-12667св20).

Суд першої інстанції визначаючи місце проживання дитини із батьком не дав оцінку обставинам викладеним у висновку Служби у справах дітей Слов`янського районної державної адміністрації № 315/01-22 від 26 травня 2020 року, а саме, що позивач ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства у сім`ї (справа № 243/11555/16 та 243/1614/20) не виконував рішення суду у справі № 243/7359/19 щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим утворилася значна заборгованість. Не має власного житла, фактично мешкаючи зі своїми батьками. Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 , слідує, що психічний стан хлопчика за час проживання із батьком, став дуже нестабільним. Отже визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із своїм батьком ОСОБА_1 , який за своїми моральними якостями негативно впливає на виховання дитини, не відповідає найкращим інтересам дитини.

Вважає, що інтересам дитини найкраще буде відповідати збереження зв`язків із з матерю та сестрами.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

12 серпня 2021 року від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що він дійсно притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, але зазначені правопорушення були скоєні не відносно дітей, а відносно відповідачки шлюб з якою на той час було розірвано.

Заборгованість по виплаті аліментів є, але вона утворилась за час коли він був безробітним та отримував лише пенсію за інвалідністю. На теперішній час він не сплачує аліменти на його сина ОСОБА_3 , оскільки він проживає разом з ним. З малолітнім сином проживаю у будинку його батьків, він зареєстрований за цією адресою, у ОСОБА_3 є окрема кімната яка обладнана належним чином.

При допиті у якості свідка ОСОБА_7 пояснила що вона працює у ООШ № 6 вчителем та є класним керівником ОСОБА_3 . За час, коли ОСОБА_3 став мешкати разом з ним , у школі він став поводити себе чинно, обраний старостою класу. Бажає проживати разом з ним.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що виконує обов`язки практичного психолога в ООШ № 6 і за адвокатським запитом проводила декілька діагностик стосовно ОСОБА_3 відповідно до яких вона вважає що ОСОБА_3 чим то ображений на свою матір і більше тягнеться до батька.

Задовольняючи його позовні вимоги суд першої інстанції в першу чергу врахував інтереси дитини, думку дитини та той факт, що відповідна сама привезла дитину жити до нього.

Відзив на апеляційну скаргу третіми особами не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали , просили її задовольнити.

Представник Органу опіки та піклування Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.218).

Представник Служби у справах дітей Слов`янської районної державної адміністрації в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2019 року, виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно з актом обстеження по факту місця проживання від 20 грудня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 10 грудня 2019 року (а.с.9).

Відповідно до довідки МСЕК від 24 квітня 2019 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи (а.с.10).

Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Слов`янської районної державної адміністрації № 315/01-22 від 26 травня 2020 року, після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх спільний син за усною домовленістю залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 . Між колишнім подружжям часто виникали сварки, свідком яких був ОСОБА_3 . Емоційна напруга в сім`ї спричинила до того, що дитина почала проявляти агресію, він спричинив сварку із сестрою в результаті чого побив її. В ситуацію втрутилася мати, що ускладнило стосунки всередині родини і хлопець прийняв рішення проживати разом із батьком. Мати була вимушена відвезти дитину до місця проживання батька. Мати спілкується з сином телефоном або відвідує його за місцем проживання батька. Після 2018 року у родині неодноразово виникали конфлікти між сином та матір`ю, яка вживала нецензурну лайку, викидувала речі сина у двір, викликала поліцію з приводу того, що ОСОБА_3 вдарив мати, примушувала сина писати власноруч відмову від матері. 10 грудня 2019 року ОСОБА_2 привезла ОСОБА_3 з речами до батька. З того часу дитина проживає разом з батьком, в них добрі стосунки, батько фінансово забезпечує дитину, організував заняття з репетитором. Батько не застосовує до сина фізичні методи виховання, проводить із ним багато вільного часу, допомагає із засвоєнням шкільного матеріалу. Умови проживання батька є належними для проживання сина, санітарний стан будинку задовільний, будинок газифікований, є необхідні меблі, побутова техніка, є окрема кімната для дитини, він забезпечений одягом та взуттям, канцелярськими виробами. В ході бесіди із ОСОБА_3 з`ясовано, що він бажає проживати разом із батьком. Служби у справах дітей Слов`янської районної державної адміністрації вважає можливим визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.61-63, 70-72).

Відповідно до довідки Слов`янського МРВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03 серпня 2020 року, по виконавчому провадженню № 59671787 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 09 липня 2019 року по 31 липня 2020 року включно заборгованість по аліментам складає 22 160,00 гривень (а.с.101).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 19 травня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 (місце мешкання відповідача) умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним умовам, в кімнатах зроблений косметичний ремонт, в наявності необхідні меблі та побутова техніка для користування, син та дві доньки мають окремі особисті кімнати, місця для сну, навчання, зберігання особистих речей (а.с.102).

Як слідує з характеристики від 06 лютого 2020 року, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 характеризується з позитивної сторони, як спокійна людина, спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, діти доглянуті, мають все необхідне (а.с.105).

Відповідно до характеристики з місця навчання ОСОБА_3 , на даний час у сім`ї склалася дуже напружена психологічна обстановка (через розлучення батьків). Під час спостережень за ОСОБА_3 було помічено неодноразові прояви агресії до сестер та матері, відмова від виконання своїх учнівських обов`язків та доручень. На даний час хлопчик проживає з батьком за його власним бажанням, що дуже негативно впливає на відносини з матір`ю та сестрами (з ними він майже не спілкується, на звертання до нього або не реагує, або відповідає у грубій формі) (а.с.109).

Відповідно до Результатів дослідження та аналізу особистої прихильності, ставлення дитини до батьків наданої практичним психологом ОСОБА_8 вбачається, що на результати дослідження методики «Кінематичний малюнок сім`ї» де спостерігається позитивне ставлення до матері та сестер і великий вплив батька на дітей . З дослідження можна зробити висновок : для гармонійного морального та психічного розвитку ОСОБА_3 необхідні нормальні умови проживання, відчуття захищеності, підтримки та піклування (а.с.110).

Згідно довідки № 37 від 14 лютого 2020 року та довідки № 299 від 13 лютого 2020 року, ОСОБА_2 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога ВСП КНП «Наркологічний диспансер м. Краматорськ» у м. Слов`янськ не перебуває, за медичною допомогою не зверталася, психіатрична допомога в КЗОЗ «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янська» не надавалася, відомості про надання психіатричної допомоги в інших психіатричних установах відсутні (а.с.113).

Відповідно до довідки про доходи від 14 лютого 2020 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року складає 9 606,00 гривень (а.с.114).

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 з 26 червня 1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 з 16 січня 2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.115).

Під час опитування дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що він бажає проживати саме тільки із батьком, який створив всі умови для життя, постійно ним опікується, із матір`ю проживати не бажає, оскільки в них відбуваються конфліктні ситуації.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахував ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, а саме що дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами висловила бажання проживати разом із батьком, вік дитини, матеріально-побутові умови проживання та достатній рівень комфорту обох з батьків, конфліктні ситуації між дитиною та його матір`ю, сестрами, які призводять до емоційного напруження та стресового стану дитини, думку дитини, яка не є абсолютною для суду, а також висновок органу опіки та піклування та інші обставини, суд дійшов висновку, що проживання ОСОБА_3 з батьком відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини».

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява N 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд першої інстанції у повному обсязі встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, з яким погоджується і апеляційний суд.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач чинить будь-які перешкоди у спілкуванні, побаченні з сином, а також його вихованні.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини сприятиме повноцінному вихованні та розвитку, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, в судовому засіданні з`ясовано думку неповнолітнього - ОСОБА_3 , який виявив бажання проживати саме з батьком, доказів того, що це бажання дитина виявила під тиском, ні суду першої ні суду апеляційної інстанції відповідачкою не надано.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд першої інстанції при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досить тривалий час проживає разом з батьком, а саме з грудня 2019 року. За таких обставин суд першої інстанції врахувавши інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, визначив місце проживання дитини з батьком.

Враховуючи, викладене апеляційний суд погоджується з абсолютно обґрунтованим рішенням суду першої інстанції про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає, що скасування рішення суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини з батьком, з яким вона проживає тривалий період часу, може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дитини, а тому не відповідає її інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не застосував висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 487/2001/19-ц, провадження № 61-12667св20), є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку,що проживання сина з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Доводи апеляційної скарги, що проживання дитини з ОСОБА_1 , негативно впливає на виховання дитини, не відповідає найкращим інтересам дитини є безпідставними, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаного факту.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що інтересам дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 найкраще буде відповідати збереження її зв`язків із сім`єю з його рідною сестрою близнючкою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки проживання дитини з батьком жодним чином не перешкоджає збереженню зв`язків із своєю сім`єю.

Інші докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляцій скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції правильно встановлено характер правовідносин, вирішено спір з урахуванням конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів та з дотриманням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: А.В. Гапонов

О.А. Мірута

Повне судове рішення складено 22 вересня 2021 року

Головуючий О.О.Тимченко