Справа № 175/1462/21
Провадження № 2/175/467/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

01 грудня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що предметом спору є житловий будинок АДРЕСА_1 , який на належить їй на договору дарування житлового будинку. Також у вказаному житловому будинку зареєстровані Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які фактично не проживають в цьому будинку з 2005 року. При цьому, відповідачі мають своє власне житло, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 . Оскільки відповідачі відмовляються добровільно виписатися з належного позивачці житлового будинку, у зв`язку з цим, вона змушена сплачувати комунальні послуги за відповідачів, які не проживають у спірному будинку, чим порушують її права як власника житла.

Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідачі, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку, від 15.06.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №2501, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить на право власності позивачці ОСОБА_1 .

Згідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, від 15.03.2021 року, у житловому будинку АДРЕСА_1 проживає позивачка ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю. Окрім них, за вказаною адресою також зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які фактично не проживають у будинку з 2005 року.

Частиною першою статті 383 ЦК України тастаттею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Водночас, частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, першочерговим в аналізі норм, щодо користування житлом власника членами сім`ї є факт постійного проживання з власником майном, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Так, позивачка вказує, що відповідачі не проживають у спірному будинку з 2005 року, не ведуть з нею спільного господарства та не сплачують комунальні послуги, а також не несуть інших витрат по утриманню житлового будинку, оскільки увесь цей час проживають за іншою адресою, а тому створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Отже, внаслідок реєстрації в будинку відповідачів, які не проживають в ньому з 2005 року, позивачка позбавлена можливості розпоряджатися житловим будинком на власний розсуд, що є перешкодою у володінні та розпорядженні майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позивачка за захистом своїх прав та інтересів вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування належногоїй на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є законними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні з позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 908,00 гривень, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог з відповідачів на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 317,319,391 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 судовий збір у розмірі по 454 гривень 00 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко