Справа № 462/2069/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача безпідставно отримані ним грошові кошти у сумі 13400 грн., які були нею перераховані на картку відповідача як аванс на проведення ремонтних робіт, стягнути проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4567,64 грн. та сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27.07.2018 року в якості авансу на проведення ремонтних робіт нею перераховано на банківську картку відповідача грошові кошти у сумі 13400 грн. Надалі між ними не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору і такий договір з відповідачем так і не було укладено, однак перераховані нею кошти відповідач їй не повернув. Просить позов задоволити та стягнути безпідставно отримані відповідачем 13400 грн. та проценти у розмірі 4567,64 грн. за користування грошовими коштами.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.05.2021 року прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в даній справі, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

05.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача заперечив у повному обсязі та просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що грошові кошти у сумі 13400 грн. були перераховані позивачем на його рахунок в якості повернення боргу за договором позики відповідно до розписки, яку після перерахування вказаних коштів, приблизно в серпні 2018 року, він повернув позивачу. Дії позивача з перерахування коштів за Договором який не укладався, оскільки не було досягнуто згоди істотних умов договору, є нелогічними та свідчать про неправдивість викладених позивачем тверджень, тому просить у задоволенні позову відмовити.

26.07.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому звертає увагу суду на те, що відповідачем не доведено правової підстави отримання від неї коштів у сумі 13400 грн., оскільки твердження відповідача про надання позики не підтверджене жодними належними та допустимими доказами, натомість відповідач, маючи намір виправдати отримання безпідставно набутих ним грошових коштів ніби то на підставі повернення позики відповідно до розписки, тим самим визнав факт отримання від неї грошових коштів у сумі 13400 грн. Заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити.

Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, при цьому подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, скористався правом подання відзиву на позовну заяву, у якому також просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, враховуючи, що сторони скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти та проценти за користування ними, вказуючи, що такі набуті відповідачем безпідставно, оскільки надалі договір про надання послуг так і не був ними укладений у зв`язку із недосягненням сторонами згоди щодо усіх істотних умов такого договору.

В ході судового розгляду з матеріалів справи судом встановлено, що 27.07.2018 року позивачем перераховано на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» відповідача грошові кошти у сумі 13 400 грн.

Факт отримання від позивача вказаних грошових коштів відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньоїправової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Як вбачається із долученої до матеріалів справи письмової вимоги, 30.06.2020 року позивачем скеровано відповідачу вимогу щодо добровільного повернення безпідставно набутих коштів та згідно трекінгу відстеження відправлень «Укрпошта» вказана вимога вручена адресату 09.07.2020 року.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, у відзиві вказує на сумнівність та нелогічність пояснення позивача щодо здійснення нею авансового платежу за неіснуючим договором та стверджує, що вказані кошти повернуто йому позивачем в рахунок повернення боргу за договором позики, укладеному між ними у 2018 році.

Суд критично оцінює наведені відповідачем твердження, оскільки на підтвердження існування між сторонами зобов`язань за договором позики ним не представлено суду жодних належних та допустимих, у розумінні ст. 76-78 ЦПК України, доказів, при цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що з моменту отримання 09.07.2020 року листа позивача щодо повернення безпідставно набутих коштів відповідачем вимоги такого проігноровано, зокрема суду не надано жодних доказів вчинення з боку відповідача яких небудь дій щодо спростування недостовірної, на його думку, інформації викладеної позивачем у листі чи реагування будь яким іншим способом, наприклад шляхом надіслання заперечень на пред`явлені вимоги позивача.

Також, як вбачається із висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18 (провадження № 14-599цс19) набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Отже, в розумінні вищенаведених положень законодавства кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути останньому.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачем не було укладено жодного договору, відповідно відсутні правові підстави для набуття або збереження відповідачем належних позивачу грошових коштів, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підставний та підлягає до задоволення.

Крім цього, частиною другою ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інакше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відтак, за наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 4 567,64 грн. за користування безпідставно набутими грошовими коштами.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи встановлені вище обставини та досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна зава є обґрунтованою та підлягає задоволенню, та згідно з ч.1ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у сумі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 567, 64 грн. (чотири тисячі пятсот шістдесят сім) грн. 64 коп. процентів за користування сужими грошовими коштами.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт: НОМЕР_1 виданий Франківським РВ УМВС у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 29.09.2021 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз