Дата документу 21.12.2021 Справа № 333/744/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/744/20 Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/807/3752/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вона в установленому законом порядку не позбавлялась батьківських прав щодо дітей, має власне житло, працює, отримує стабільний дохід, позитивно характеризується, ніколи не вчиняла адміністративних чи кримінальних правопорушень, здорова, не перебуває на жодних обліках в медичних установах.

Вважала, що колишній чоловік мститься їй шляхом позбавлення спільних дітей її піклування як матері. Відповідач діє в інтересах ОСОБА_2 , не перевіряв надані ОСОБА_2 документи та не встановив, що останній надав недостовірні дані щодо свого працевлаштування, занятості на роботі, доходу, забезпечення дітей необхідною медичною допомогою та можливості забезпечити дітям належний рівень догляду, діти хворіють, але не отримують від батька належного медичного забезпечення, проводять час з різними сторонніми людьми, не відвідують дитячий заклад та лікаря, позбавлені матері, яка могла б цілодобово піклуватись про них.

19.09.2019 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району було винесено розпорядження №503 «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження, яким встановлений наступний порядок побачень позивачки з дітьми: щосереди та щоп`ятниці з 17:00 години до 20:00 години, щосуботи з 16:00 години до 19:00 години, щонеділі з 10:00 години до 13:00 години, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Побачення з дітьми проводити в присутності батька, за місцем проживання дітей.

Вважала, що вищевказане розпорядження грубо порушує її право на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, яке гарантується їй Конституцією України та чинним міжнародним та українським законодавством. Коли вона приїжджає згідно встановленого розкладу побачень к дітям, у квартирі за місцем їх проживання присутній ОСОБА_2 та його співмешканець, дехто ОСОБА_7 . Він погрожує їй, ображає і принижує на очах їх дітей, забороняє брати дітей на руки, фотографувати їх. Крім того, ОСОБА_7 постійно стежить за нею. Відповідач своїм розпорядженням встановив неправомірний порядок спілкування з дітьми, чим незаконно усунув її від дітей та порушив гарантоване державою її право, як матері, спілкуватись та виховувати своїх дітей.

На момент постановлення оскаржуваного розпорядження №503 вона з ОСОБА_2 перебували у шлюбі та в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебувала справа про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Оскаржуване розпорядження не було їй надіслано у встановленому законом порядку та не було оприлюднено.

На підставі зазначеного просила визнати протиправним розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №503р від 19.09.2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_5 , 2015 року народження та ОСОБА_6 , 2017 року народження» та скасувати його.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача службу (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність відмови в задоволенні клопотань про допит свідків, неналежну оцінку доказів, доведеність її неодноразових звернень до відповідача з проханням змінити графік спілкування з дітьми, не направлення та не оприлюднення оспорюваного розпорядження, порушення її прав на виховання та спілкування з дітьми, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району та Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в особі відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради подали відзиви на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що за результатами звернення ОСОБА_1 від 06 травня 2021 року винесено розпорядження від 26 серпня 2021 року «Про перегляд графіку побачень ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження», яким розпорядження №503 р від 19 вересня 2019 року визнано таким, що втратило чинність, таким чином, відсутній предмет оскарження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення права матері на участь у вихованні дітей спірним розпорядженням, крім того на час звернення до суду розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №503р від 19 вересня 2019 року втратило чинність на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №406р від 26 серпня 2021 року, яким було змінено порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми дітьми - ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується повторними свідоцтвами про народження, виданими Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області: серія НОМЕР_1 від 20 червня 2019 року, та серія НОМЕР_2 від 20 червня 2019 року, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с.28, 29).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району розглянуто скаргу ОСОБА_1 на розпорядження голови районної адміністрації щодо скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради №400 р від 11 липня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження» та заяву ОСОБА_1 щодо встановлення їй тимчасового графіку побачень з дітьми.

Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №503р від 19 вересня 2019 року встановлено, що батьки дітей проживають окремо. Малолітні діти мешкають разом з батьком.

Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, висновок відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 23 серпня 2019 року №738/08-09; Г-324; Г-325, думку обох батьків, враховуючи вік дітей та в інтересах дітей, керуючись ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст.157, 158 СК України, п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, матері ОСОБА_1 встановлено порядок побачення з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 таким чином:

- щосереди та щоп`ятниці з 17.00 год. до 20.00 год.; щосуботи з 16.00 год. до 19.00 год. та

- щонеділі з 10.00 год. до 13.00 год., або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками;

- побачення з дітьми проводити в присутності батька за місцем проживання дітей.

Батьків попереджено про передбачену ч. 5 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини .

Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №400р від 11 липня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 » визнано таким, що втратило чинність (т. 1 а.с. 19).

Матеріалами справи підтверджено, що районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо перегляду графіку побачень з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та встановлення іншого порядку спілкування з ними.

Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №406р від 26 серпня 2021 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району встановлено наступний порядок побачень матері ОСОБА_1 з малолітніми дітьми - ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 :

- кожні будні дні з 16.00 год. до 19.00 год. (місце зустрічей за узгодженням /домовленістю між батьками);

- щосуботи (час та місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками;

- для налагодження контакту між матір`ю та дітьми, у зв`язку з тривалим часом не проживання їх разом, перший місяць побачень з дітьми проводити в присутності батька.

Батьків попереджено про передбачену ч. 5 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №503р від 19 вересня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження» визнано таким, що втратило чинність.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї (частина друга статті 152 СК України).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Нормами частин першої-третьої статті 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З приписів статей 158, 159 СК України вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у вихованні дитини. Так, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

У справі, що переглядається, предметом оскарження є рішення органу опіки та піклування (розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №503р від 19 вересня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження»).

ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження порушення її прав саме визначеним органом опіки та піклування графіком побачень.

Крім того, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №406р від 26 серпня 2021 року змінено порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми дітьми - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та встановлено побачення кожні будні дні з 16.00 год. до 19.00 год. (місце зустрічей за узгодженням /домовленістю між батьками) та щосуботи (час та місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Для налагодження контакту між матір`ю та дітьми, у зв`язку з тривалим часом не проживання їх разом, перший місяць побачень з дітьми проводити в присутності батька. Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №503р від 19 вересня 2019 року «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дітьми ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження» визнано таким, що втратило чинність.

Порушення процедури розгляду органом опіки та піклування заяви ОСОБА_1 про визначення способу її участі у вихованні дітей судом не встановлено.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про не оприлюднення оспорюваного розпорядження, ОСОБА_1 посилалась на абзаци четвертий, шостий, сьомий пункту 69 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового регламенту місцевої державної адміністрації» № 2263 від 11 грудня 1999 року, згідно з якими Розпорядження голови місцевої держадміністрації, що стосуються прав та обов`язків громадян або мають загальний характер, підлягають оприлюдненню і набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо самими актами не встановлено більш пізній строк набрання чинності. Додатки до розпоряджень голови місцевої держадміністрації є невід`ємною частиною таких розпоряджень, підписуються керівником структурного підрозділу місцевої держадміністрації. Розпорядження голови місцевої держадміністрації надсилаються заінтересованим органам, підприємствам, установам та організаціям і посадовим особам згідно з розрахунком розсилання та оприлюднюються на офіційному веб-сайті місцевої держадміністрації в установленому її головою порядку.

В той же час, колегія звертає увагу на те, що вказаний регламент регулює організаційні та процедурні питання діяльності місцевої державної адміністрації, тобто місцевого органу державної виконавчої влади, в той же час оспорюване розпорядження прийнято головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, тобто органом місцевого самоврядування, який не відноситься до системи органів виконавчої влади, а отже, вимоги регламенту не розповсюджується на розпорядження голови районної адміністрації міської ради.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з визначеним місцем проживання дітей та наявності перешкод в спілкуванні з боку ОСОБА_2 , на підтвердження чого ОСОБА_1 , зокрема, заявляла клопотання про виклик свідків.

В той же час, питання про визначення місця проживання дітей та усунення перешкод в спілкуванні з дітьми не підлягають дослідженню в межах даної справи, оскільки не відносяться до предмету доказування.

Колегія суддів наголошує, що у випадку створення ОСОБА_2 як батьком, з яким проживають діти, перешкод ОСОБА_1 , яка проживає окремо, у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, ОСОБА_1 має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод, за результатами розгляду якого, якщо це викликано інтересами дитини, суд за приписами статті 159 СК України може обумовити побачення з дітьми присутністю іншої особи, може передати дітей для проживання тому з батьків, хто проживає окремо.

До того ж, як правильно встановлено судом, на час звернення до суду з позовом (19.02.2020 року) оспорюване розпорядження голови районної адміністрації міської ради втратило чинність у зв`язку прийняттям іншого розпорядження №406р від 26 серпня 2021 року, яким змінено порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми дітьми.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко