Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Фоміних С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що йому належить, вказуючи, що на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку від 26.06.2020 року він є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 , який він придбав у відповідачів. Пунктом 4.3 договору купівлі продажу було обумовлено, що в строк до 26.07.2021 року будинок буде повністю звільнений продавцями, в тому числі будуть виписані особи, що в ньому мешкають.

Умови договору відповідачі не виконали з реєстрації не знялися. Їх реєстрація у належному позивачеві будинку порушує його права, як власника житла, оскільки він має оплачувати за них комунальні послуги. Вважає, що житло, власником якого він є, має бути використано для проживання його самого та членів його сім`ї, відповідачі втратили таке право після продажу будинку, в якому не проживають, реєстрацією їх в будинку порушуються його права, як власника житла, тому просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явився, у позові просив розглянути справу без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позов не подали, тому на підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі доказами та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідчення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно договору купівлі продажу від 26.06.2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали позивачеві житловий будинок за АДРЕСА_1 . За умовами п.4.3 Договору, сторони домовилися про те, що відчужуваний житловий будинок буде повністю звільнений продавцями, в тому числі будуть виписані особи, що в ньому мешкають, в строк до 26.07.2020 року. ( а.с.3-4)

Право власності позивача на вказаний вище житловий будинок підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.06.2020 року за № 214095279. ( а.с.5)

З довідки за № 1151 від 01.07.2021 року, виданої військово - цивільною адміністрацією міста Волноваха Волноваського району Донецької області, випливає, що відповідачі зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 . ( а.с.13)

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні свідчила, що вона є сусідкою позивача, який вселився в будинок влітку 2020 року та мешкає в ньому до теперішенього часу зі своєю сім`єю. Відповідачі виїхали з будинку у травні-червні 2020 року та до теперішнього часу в будинку не проживають.

Свідок ОСОБА_4 свідчив аналогічно.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України встановлено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має праве на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 150 ЖК України встановлено право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У постанові від 05.11.2014 р. у справі 6-158цс-14 та постанові від 16.11.2016 у справі 6-709цс-16 Верховний Суд зазначив, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

У постанові від 16.01.1012 року у справі 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в будинку, що належить позивачеві, але не є членами його сім`ї, в будинку не проживають з червня 2020 року. Реєстрація їх в будинку, що належить позивачеві, порушує його права, як нового власника житла, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст. 316, 383, 391 Цивільного Кодексу України, ст..150,156 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 133, 141, 263 265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.С.Овчиннікова