Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі судового засідання Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Вознесенівський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),про визнання батьківства,стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини,-

Встановив:

У серпні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом,в якому зазначає,що в період з березня по травень 2019 р.вона підтримувала близькі стосунки з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину ОСОБА_3 ,біологічним батьком якого є відповідач ОСОБА_2 .

Оскільки дитина народилася у шлюбі з ОСОБА_4 ,у актовому записі про народження дитини № 1638 від 04.12.2019 р.він був вказаний батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.07.2020 р.було ухвалено виключити відомості про батька ОСОБА_4 з актового запису № 1638 від 04.12.2019 р. про народження ОСОБА_3 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 своє батьківство щодо дитини визнавав,проте не бажає його оформити документально,оскільки це матиме наслідком виникнення у нього відповідних обов`язків батька щодо дитини.

Просить суд визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини,вказавши у графі «батько»- ОСОБА_2 ,громадянин України.

Крім того,просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно,до повноліття дитини,починаючи з дня подання позову до суду,оскільки обов`язком батька є матеріального утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також позивачка зазначає,що у зв`язку з доглядом за дитиною до 3-х років вона на теперішній час не працює,не має можливості утримувати себе має право на утримання від батька дитини.

Посилаючись на викладені обставини справи, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі ј частини від усіх видів доходів відповідача,до досягнення дитиниою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,віку 3-х років,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2020 р.відкрито загальне позовне провадження у справі.

30.09.2020 р.до суду надійшов відзив на позов відповідача ОСОБА_2 ,за змістом якого відповідач не визнав позов у повному обсязі та вважав заявлені вимоги безпідставними та надуманими.

Вказував,що позивачка ОСОБА_1 в період з 19.07.2019 р.перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ,та у період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину ОСОБА_3 ,батьком якого у актовому запису та свідоцтві про народження був записаний ОСОБА_4 ,з яким позивачка не розірвала шлюб і після оспорення останнім батьківства щодо народженої нею дитини.

Наголошує на тому,що ніколи не визнавав свого батьківства щодо дитини позивачки ОСОБА_3 ,не пам`ятає,щоб вони з позивачкою зустрічалися у березні-травні 2019 р.,проте обізнаний,що у той період часу позивачка зустрічалася з кількома хлопцями,тому достовірно вона не може знати,що саме ОСОБА_2 є батьком народженої нею дитини.

Вважав,що оскільки наразі позивачка залишилася без засобів для існування,її чоловік ОСОБА_4 після оспорювання батьківства не бажає утримувати її і дитину, за відсутності відомостей про інших чоловіків,з якими вона мала статевий зв`язок, позивачка вирішила позиватися саме до нього.

Ухвалою суду від 17.02.2021 р.було призначено про справі судову молекулярно-генетичну експертизу,висновок якої надійшов до суду 21.05.2021 р.

13.09.2021 р.до суду надішла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вишнякової І.О.,за змістом якої ОСОБА_2 визнає частково позов ОСОБА_1 та не заперечує проти задоволення заявлених вимог про визнання батьківства та стягення аліментів на утримання дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною віку 3-х років зауважила,що позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 ,на якого і покладається обов`язок утримувати дружину,відповідач ОСОБА_2 невзмозі одночасно сплачувати аліменти на дитину та аліменти на утримання позивачки,оскільки це поставить відповідача у скрутне матеріальне становище,а доказів протиженого позивачка суду не надала.

Третя особа Вознесенівський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) пояснень щодо позову або відзиву до суду не подавав,про свою участь у розгляд справи суд не повідомляв.

Ухвалою суду від 13.09.2021 р.закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні у вступному слові позивачка та її представник адвокат Тульчевська Н.В. вимоги позовної заяви підтримали , просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що висновок генетичної експертизи, який підтвердив, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , є достовірним та достатнім доказом батьківства відповідача щодо дитини ,тому відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття,а також утримувати позивачку як матір дитини,незважаючи на те,що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

У заяві від 09.12.2021 р.позивачка додатково повідомила про те,що нею понесені витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 7614 гр.,сплачені кошти на професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги від 15.05.2020 р.та акту (розрахунку)надання правової допомоги у загальному розмірі 10400гр.,про що долучено квитанції,в порядку розподілу судових витрати просить стягнути їх з відповідача на свою користь.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились,надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Також у заяві від 22.12.2021 р.щодо розподілу судових витрат представник відповідача адвокат Вишнякова І.О.зазначила,що позивачкою в порушення вимог ст.134 ЦПК України разом з позовом не було подано заяву про попередній(орієнтовний) рорахунок суми судових витрат,які вона понесла і очікує понести в зв`язку з розглядом справи,що є підставою відмовити їй у відшкодуванні вказаних витрат.Крім того,зауважила,що заявлена сума витрат на правничу допомогу є явно завищеною та фінансовий стан відповідача не дозволяє йому оплатити витрати на правничу допомогу у згадуваному вище розмірі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився ,причин неявки не повідомив,заяв процесуального змісту до суду не подавав,що не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.07.2020 р.у цивільній справі № 336/506/20 провадження 2/336/1280/2020 було встановлено,що з 19.07.2020 р. ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 в м.Запоріжжі народила дитину ОСОБА_3 ,батьком якого в актовому записі про народження та у свідоцтві про його народження був вказаний ОСОБА_4 .

Вказаним рішенням зобов`язано Вознесенівський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)виключити відомості про батька ОСОБА_4 з актового запису № 1638 від 04.12.2019 р.про народження ОСОБА_3 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,оскільки під час розгляду справи ОСОБА_4 було доведено,що він не являється біологічним батьком дитини.

Рішення набрало законної сили 13.08.2020 р., відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України при розгляді даної справи встановленні цим рішенням обставини повторно не доказуються.

З наданого витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України вбачається,що станом на 28.01.2021 р.(дата формування витягу),в актовому запису № 1638 від 04.12.2019 р.про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у графі «відомості про батька» інформація відсутня.

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу,шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був розірваний ,про що 29.01.2021 р.був зроблений актовий запис № 09,після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище йому « ОСОБА_1 »,їй « ОСОБА_1 ».

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судової молекулярно-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно висновку експерта №103-283-2019, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність дослідження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99%.

Зазначені висновки відповідач не оспорював,доказів протилежного суду не надав,таким чином, біологічне батьківство відповідача відносно дитини ОСОБА_3 доведено,що визнав і відповідач,подавши до суду 13.09.2021 р.заяву про визнання позову у цій частині.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у порядку, встановленому законом.

Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складає величину не менше 99,99%, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства підлягають задоволенню.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства ,зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

У урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача щодо внесення відповідних змін у актовий запис про народження дитини у графі «відомості про батька».

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Щодо розміру аліментів на дитину, то суд виходить з наступного.

Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Доказів щодо майнового стану та доходів відповідача позивач не надав.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного.

Суд вважає, що розмір аліментів на дитину не повинен суперечити розміру визначеному законодавством (ст.183 СК України), а тому розмір аліментів повинен складати ј частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано, являючись батьком малолітньої дитини, зобов`язаний утримувати його до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд дійшов висновку, що відповідач має достатній дохід, і може сплачувати аліменти в розмірі ј частини свого доходу. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При вирішенні позову про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною віку 3-х років,суд виходить з такого.

Згідно із ч.ч. 2,6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Частиною 2 ст. 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Судом встановлено,що позивачка та відповідач у шлюбі не перебувають,мешкають окремо,їх спільна дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Відповідач не надав доказів про добровільну участь в утриманні позивачки ,яка наразі не працює,здійснює длоглдя за дитиною ОСОБА_6 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та не досяг на час її звернення до суду віку 3-х років.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та з врахуванням того, що відповідач має задовільний стан здоров`я, працює, інші особи на його утриманні не перебувають,а відтак,він може надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини, тому суд вважає необхідним задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Згідно статті 79 СК України, аліменти на утримання дружини присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має обов`язок батька утримувати малолітню дитину і інтереси дитини мають першочергове значення,тому позов про стягнення аліментів на дружину суд задовольняє у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку,що є достатнім для забезпечення нагальних потреб дружини з урахуванням соціальної допомоги,яку вона отримує від держави.

Позивачем у заяві про розподіл судових витрат заявлено про стягнення з відповідача витрат на оплату судового збору у розмірі 840 гр.80 коп.,сплачених при зверненні до суду з вимог немайнового характеру,по оплаті судової експертизи у розмірі 7614 гр.,та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 400 гр.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати по оплаті судового збору,пов`язані із залученням експертів та на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд встановив,що разом з першою заявою по суті спору (у позовній заяві )позивачем не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи,за текстом позову(а.с.5 позовної заяви) було зазначено,що судові витрати складаються з судового збору.

Водночас,позивач у позові заявила про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по оплаті судової експертизи та витрат на оплату послуг адвоката(а.с.5 позову).

Тобто,вже на стадії звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 була обізнана про те,що нею будуть понесені витрати по оплаті судової експертизи,розмір яких на час звенення до суду не був відомий,та на професійну правничу допомогу,оскільки всі документи процесуального змісту складалися адвокатом,і розмір таких витрат міг бути визначений попередньо щонайменше на складання позовної заяви та представництво інтересів у судових засіданнях,розмір яких згідно наданого акту від 07.12.2021 р.є фіксованим.

З огляду на те,що під час розгляду справи в суді позивач разом із першою заявою по суті спору не подала суду попереднього(орієнтовного)розрахунку суми судових витрат,які вона очікує понести на професійну правничу допомогу в зв`язку із розглядом справи,суд відмовляє у відшкодуванні таких витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору 840 гр.80 коп.,та по оплаті судової експертизи 7614 гр.,які підтверджені документально.

Також з відповідач на користь держави суд стягує судові витрати по оплаті судового збору з вимог майного характеру (по сплаті аліментів) у розмірі 1681 гр.60 коп(840 гр.80 коп.*2).

На підставі ст.79,84,86,88,91,125,128,134,141,180-183,191 СК України, 12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,громадянина України,РНОКПП НОМЕР_1 ,батьком дитини ОСОБА_6 ,якого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі народила ОСОБА_1 ,громадянка України,РНОКПП НОМЕР_2 .

Зобов`язати Вознесенівський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), внести зміни до актового запису № 1638 від 04.12.2019 р.про народження дитини ОСОБА_6 ,вказавши батьком дитини ОСОБА_2 ,громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно,до повноліття дитини,починаючи з дня подання позову до суду з 18.08.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно,до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,віку 3-х років,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня подання позову до суду з 18.08.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору з вимог немайнового характеру у розмірі 840 гр.80 коп., витрати на проведення судової експертизи у розмірі 7614 гр.,а всього стягнути 8454(вісім тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

У іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір з вимог майнового характеру у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна)гривня 60 копійок.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України,зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,адреса реєстрації проживання : АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.А.Галущенко