Справа № 369/1015/21
Провадження № 2/369/2751/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.

при секретарях судових засідань Шило М.І., Житар А.А.,

за участю представника позивача Кашпур В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи», треті особи ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору, стягнення коштів та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що для придбання нерухомого майна між нею та ТОВ «БІК Добрі справи» укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладова) №50 на цокольному поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 без нотаріального посвідчення. На виконання даного договору нею сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 300 000 грн., а відповідач зобов`язувався ввести будинок в експлуатацію у строк до 25 грудня 2018 року.

Потім 12 березня 2019 року між нею та ТОВ «БІК Добрі справи» укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу. За умовами договору вони зобов`язувались укласти основний договір купівлі-продажу у строк не пізніше 30 грудня 2019 року, але договір діє до укладення основного договору.

27 жовтня 2020 року нею на адресу відповідача направлено претензію щодо ухилення товариством від укладення основного договору та пропозицію укласти такий договір. Однак відповідач за місцем своєї державної реєстрації не знаходиться, листи від неї не отримував. У відділі продажу відсутні працівники відповідача. Згодом їй стало відомо від осіб, які уклали з відповідачем такі ж попередні договори, що відповідач відмовляється від укладення основних договорів через невизнання факту отримання від неї грошових коштів, так як такі кошти не вносились на рахунок товариства. Вважає такі твердження необґрунтовані, так як кошти вона вносила готівкою та отримувала натомість касові ордери. Тобто вона належним чином виконала всі умови договору. Але відповідач істотно порушив умови попереднього договору, прострочивши зобов`язання, не ввів будинок в експлуатацію у строк до 31 грудня 2019 року. Тому укладений попередній договір від 12 березня 2019 року підлягає розірванню в судовому порядку та з відповідача слід стягнути забезпечувальний платіж в розмірі 300 000 грн.

Крім того, ТОВ «БІК Добрі справи» зобов`язане відшкодувати їй упущену вигоду, розмір якої нею буде уточнено при розгляді справи, та сплатити на підставі ст. 625 ЦК України за період з 31 грудня 2019 року по 21 січня 2021 рік: інфляційні втрати в розмірі 14 976,99 грн., три відсотки річних в розмірі 9542,47 грн.; сплатити штраф в розмірі 30 000 грн.; сплати пеню в розмірі 3% загальної вартості майна за кожен день прострочення на підставі Закону України «Про захист справ споживачів» за період з 31 грудня 2019 року по 21 січня 2021 рік в розмірі 3 492 000 грн.

Просила суд:

розірвати попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладова) від 12 березня 2019 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сподіним І.Л., зареєстрований в реєстрі за№ 93;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 спричинені невиконанням попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладової) від 12 березня 2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сподіним І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 93, збитки у сумі 300 000 грн. 00 коп., що були сплачені у якості гарантійних забезпечувальних коштів ОСОБА_1 ;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 9542,47 грн. - 3 % річних за період з 31 грудня 2019 року по 21 січня 2021 року;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 14976,99 грн. - інфляційні втрати;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 3 492 000 грн. в розмірі 3% від загальної суми за кожен день прострочення за період з 31.12.2019р. по 21.01.2021р.

судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи».

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач та представник позивача у судове засідання 04.11.2021 не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 04.11.2021 свого представника не направив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав, позицію щодо позову не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Третя особа в судове засідання 04.11.2021 не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «БІК Добрі справи» укладено Договору суперфіцію від 17.06.2017 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1898. За даним договором ТОВ «БІК Добрі справи» на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:023:5019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , здійснює будівництво багатоквартирного житлового будинку.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини (п.2 ч.2 ст.11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

17 липня 2018 року між ТОВ «БІК Добрі справи» та ОСОБА_1 був укладений у простій письмовій формі попередній договір № НП/50.

П.1.1 вказано, що сторони зобов`язуються в майбутньому укласти договір купівлі-продажу (основний договір) частини багатоквартирного житлового будинку (нежитлове приміщення), розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:023:5019 за адресою: АДРЕСА_2 , у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором.

Нерухомим майном (нежитловим приміщенням) за цим договором та, відповідно, за Основним договором є: нежитлове приміщення № 50 на цокольному поверсі, проектною загальною площею 42,58 кв. м. у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно п.4.1.3 та п. 4.1.4 Попереднього Договору-П ТОВ «БІК Добрі справи» зобов`язався здати об`єкт нерухомості в експлуатацію не пізніше 25 грудня 2018 року та укласти з ОСОБА_1 основний договір купівлі-продажу, передати у власність об`єкт нерухомості.

Згідно п.2.1, п.3.2, п.3.3 Попереднього Договору-П ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити ТОВ «БІК Добрі справи» кошти з розрахунку 7045 грн. за 1 кв.м. у загальній сумі 300 000 грн. до 31 липня 2018 року.

На виконання умов ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «БІК Добрі справи» кошти в загальному розмірі 300 000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера: 1) № НП/50-1 від 17.07.2018 р.; 2) № НП/50-2 від 18.07.2018 р.; 3) № НП/50-3 від 19.07.2018 р.; 4) № НП/50-4 від 20.07.2018 р.; 5) № НП/50- 5 від 21.07.2018 р.; 6) № НП/50-6 від 22.07.2018 р. (кожна квитанція на суму 50 000 грн.).

Відповідач ТОВ «БІК Добрі справи» відзиву не подав, про наявність відкритого провадження йому відомо, жодних заперечень не надав, в тому числі щодо несплати позивачем грошових коштів. Не вказав відповідач і неможливості подати відзив та докази на підтвердження своїх заперечень у разі їх наявності. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання щодо оплати об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

12 березня 2019 року між ТОВ «БІК Добрі справи» та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладови), що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сподіним І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 93 (далі - Попередній Договір-Н).

Відповідно до пп. 1.1 Попереднього Договору-Н сторони зобов`язалися в майбутньому до 30.12.2019 року, або на той момент коли буде введено об`єкт нерухомості в експлуатацію, але не пізніше 30.12.2019 року укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нежитлового приміщення під АДРЕСА_3 , загальною проектною площею - 42,58 кв.м. (далі - Основний договір).

Відповідно до пп. 2.1 Попереднього Договору-Н для застосування належного рівня забезпечення розрахунку та обліку платежів/розрахунків за цим Договором, Сторони встановлюють, що вартість 1 (одного) кв.м. загальної площі нежитлового приміщення (кладови), що має бути відчужена" за Основним договором, визначена в українських гривнях - 7 045 (сім тисяч сорок п`ять) гри. 00 коп.

Відповідно до пп. 2.2 Попереднього Договору-Н - купівля-продаж нежитлового приміщення (кладови) за Основним договором має бути посвідчена за загальну вартість , нежитлового приміщення (кладови), визначену в українських гривнях 300 000 грн., вказану суму в п.2.2. ОСОБА_1 передала ТОВ «БІК Добрі справи» до підписання цього договору.

Відповідно до пп. 4.1. Попереднього Договору-Н на підтвердження намірів укладання Основного договору та відповідно придбання Нежитлового приміщення (кладови), ОСОБА_1 передала (сплатила) Відповідачу до Підписання цього договору грошову суму в розмірі 300 000 грн., що розцінюються нами, сторонами у договорі, як забезпечувальний платіж в рахунок сплати за основним договором купівлі-продажу Нежитлового приміщення (кладови).

Відповідно до пп. 4.2. Попереднього Договору-Н грошові кошти, вказані в п. 4.1 цього Договору, при виконанні всіх умов цього Договору та при майбутньому укладенні Основного договору зараховуються до вартості Нежитлового приміщення (кладови), яка відповідно буде зазначатися в Основному Договорі.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20) зазначено: «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно п. 6.1. Попереднього Договору-Н цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його нотаріального посвідчення, і діє до укладення Основного договору.

30 липня 2020 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала сертифікат ТОВ «БІК Добрі справи» про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, а саме «Будівництво житлового комплексу «Одеський квартал» за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що основний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості не було укладено.

П.6.8 передбачено, що всі повідомлення у зв`язку з виконанням цього договору здійснюються шляхом відправлення письмового повідомлення на адресу, вказану в реквізитах сторін до цього договору, або вручаються стороні особисто з підписом про отримання.

27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направила на адресу ТОВ «БІК Добрі справи» (м.Київ, вул. Максима Берлінського, 20, офіс 4) поштовим відправленням (трек-код № 370) письмову пропозицію укласти Основний договір. Поштове відправлення повернулось відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Оскільки попередній договір діє до укладення основного, а основний договір не укладено ні у встановлений договором строк, ні після введення будинку в експлуатацію, ні після направлення пропозиції позивачем, причини такого неукладення з боку відповідача суду не повідомлено, не вказано причини неможливості подати відзив на позов або докази на підтвердження своїх заперечень, суд приходить до висновку про істотне порушення відповідачем умов попереднього договору та порушення прав позивача, який позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тому позовні вимоги про розірвання попереднього договору підлягають до задоволення.

Відповідно до частин першої третьої стаття 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України

Враховуючи встановлені судом обставини, зміст попереднього договору від 12 березня 2019 року та тлумачення його змісту (значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів, порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину) дозволяють зробити висновок про те, що сторони мали намір в майбутньому укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення. Оскільки договір купівлі-продажу не був укладений, то підстава отримання від ОСОБА_1 300 000 грн., в рахунок продажу майна відсутня.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, завдаток є способом забезпечення виконання зобов`язання та одночасно є способом платежу. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у позивача права вимоги повернення 300 000 грн. та в цій частині позовні вимоги задовольняє (подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 756/5677/17 (касаційне провадження № 61-3351св20).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до зазначеного, позивач зазнала упущеної вигоди та ставить питання про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

П.5.4 попереднього договору-н сторони погодили, що у випадку невиконання цього договору з вини ТОВ «БІК Добрі справи» (при наявності пропозиції ОСОБА_1 згідно п.6.11 цього договору), а саме відмова від укладення основного договору, затримка укладення основного договору, ТОВ «БІК Добрі справи» зобов`язана повернути ОСОБА_1 грошові кошти в національній валюті України гривні по курсу НБУ на день повернення таких коштів, отриманих від сторони, стягнувши при цьому з ТОВ «БІК Добрі справи» один штраф у розмірі 10% від загальної вартості нерухомого майна, з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

З умов попереднього договору-н вбачається, що сторони мали намір укласти основний договір у строк до 30 грудня 2019 року. У даний термін та в подальшому такий договір не укладений, поважних причин порушення зобов`язання відповідач суду не довів. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та з ТОВ «БІК Добрі справи» підлягає стягненню за період з 31 грудня 2019 року по 21 січня 2021 року інфляційні втрати в розмірі 14976,99 грн. та три відсотки річних в розмірі 9542,47 грн.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Позивач також вказав, що через порушення умов договору, відповідач зобов`язаний сплатити йому пеню в розмірі 3% від загальної вартості робіт-послуг (300 000 грн.) за кожен день прострочення, а саме з 30 грудня 2019 року по 21 січня 2020 року (388 календарних днів) в розмірі 3 492 000 грн.

Разом з тим, позивач не конкретизував, яке саме порушення в розумінні даного Закону порушено відповідачем (не укладення договору або порушення строків введення об`єкту в експлуатацію). У розумінні ст.635 ЦПК неукладення основного договору має наслідком припинення зобов`язання, встановленого попереднім договором.

Щодо строків введення будинку в експлуатацію, то умовами укладеного договору сторони погодили можливість продовження строків здачі будинку в експлуатацію (п.6.3).

Крім того, чинним законодавством України поняття прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію відсутнє.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України.

Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єктів, необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (з наступними змінами і доповненнями).

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Відповідно до п. 4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів встановлено, що надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Повноваження Держархбудінспекції здійснюються її апаратом. При цьому реєстрація (повернення, скасування реєстрації) декларації щодо об`єктів, які розміщено на території кількох адміністративно-територіальних одиниць та вплив (відповідно до проектної документації) від діяльності яких після прийняття в експлуатацію буде поширюватися на дві і більше адміністративно-територіальні одиниці, здійснюється безпосередньо апаратом Держархбудінспекції, а щодо інших об`єктів - її територіальними органами за місцезнаходженням таких об`єктів.

Ст. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За вказаних обставин, враховуючи, що термін прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі конкретною датою не визначений та передбачено продовження таких строків, тобто строки не визначені, а також те, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони позивача відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені). Зважаючи на викладене позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.11, 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 213, 509, 526, 570 627, 635, 637, 651, 1212 ЦК України, ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд , -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору, стягнення коштів та відшкодування збитків - задовольнити частково.

Розірвати попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладова) від 12 березня 2019 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сподіним І.Л., зареєстрований в реєстрі за№ 93.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в сумі 300 000 грн. (триста тисяч грн.), 3 % річних за період з 31 грудня 2019 року по 21 січня 2021 року в розмірі 9542,47 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот сорок дві грн. 47 коп.), інфляційні втрати в сумі 14976,99 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят шість грн. 99 коп.),

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників:

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи», місцезнаходження: вул. Максима Берлінського, 20, оф.4, м.Київ, .

Інформація про третю особу: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .

Суддя Т. В. Дубас