Справа № 216/3592/21
провадження 2-з/216/109/21
УХВАЛА

іменем України

про забезпечення позову

06 вересня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

17 червня 2021 року позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляю самостійних вимог щодо предмету спору приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

27 серпня 2021 на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом зупинення звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 та стягується на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., №2437 від 28.08.2019.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд, залежно від обставин справи, пояснень сторін та доказів може призначити розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін, або розглянути заяву без явки сторін, тому суд, враховуючи заяву позивача про розгляд даної заяви без його участі, вважає, що відсутність учасників процесу не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги заявника про забезпечення позову підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що у випадку задоволення позову і визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню, виконання такого судового рішення буде істотно ускладненим. Так само буде ускладненим ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовом. Захист права позивача виявиться неефективним, якщо на момент задоволення позову такий виконавчий напис буде повністю або частково виконаним. Повернення у такому випадку стягнутого за виконавчим написом створить для позивача додаткові складнощі.

Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 26.08.2021, відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого напису №2437, виданого приватним нотаріусом Бондар І.М. від 28.08.2019, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Приймаючи до уваги, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами і має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Що стосується застосування вимог статті 154 ЦПК України, слід зазначити, що суду не надано доказів та не встановлено на даний момент наявність підстав, передбачених п. 1, 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляю самостійних вимог щодо предмету спору приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 та стягується на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., №2437 від 28.08.2019.

Зустрічне забезпечення не застосовується.

Копію ухвали для негайного виконання направити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову Олександру Миколайовичу.

Копію ухвалу для відому направити учасникам справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Суддя Р.О.Кузнецов