Постанова

Іменем України

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 756/16271/18

провадження № 61-12291св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Правекс Банк», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна,

представник відповідача - адвокат Радченко Вікторія Юріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк»

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року

у складі судді Майбоженко А. М.та постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В.,

Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк»), ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І. В. про усунення перешкод у здійсненні права на спадкування, визнання іпотечного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , внаслідок чого була відкрита спадкова справа. Вона

є спадкоємцем частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказувала, що їй стало відомо, що ця квартира перебуває в іпотеці згідно

з договором іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф, в якому зазначено, що єдиним власником зазначеної квартири є ОСОБА_2 .

Зазначала, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло

від 11 грудня 1997 року вищевказана квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних долях.

Вказувала, що ОСОБА_3 не є боржником перед будь-якими банківськими чи фінансовими установами, не є іпотекодавцем згідно з договором іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф, але відомості, які внесені в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за цим договором іпотеки стосуються всієї квартири, в тому числі і частки, що належала ОСОБА_3 на момент укладення договору іпотеки.

Вважала, що укладення договору іпотеки між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»). Правонаступником якого є АТ «Правекс Банк», щодо вказаної квартири порушувало права її батька, а тепер і її як його спадкоємця.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди

у здійсненні нею права на спадкування шляхом визнання договору іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф, що укладений між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк» в частині передачі

в іпотеку 1/2 частини квартири

АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , якому на праві власності належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ,

є ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції вважав, що спірний договір іпотеки підлягає визнанню недійсним в частині передачі в іпотеку 1/2 частини вказаної квартири, що належала померлому ОСОБА_3 . При цьому суд першої інстанції зазначив, що наявність обтяжень щодо частки іншого співвласника не перешкоджає позивачу у реалізації своїх спадкових прав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Радченко В. Ю., подану в інтересах АТ «Правекс Банк», залишено без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Правекс Банк», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І. В. про усунення перешкод у здійсненні права на спадкування, визнання іпотечного договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф, укладений між ОСОБА_2 та АКТ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки договір іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф, укладений між ОСОБА_2 та АКТ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк», укладений з порушенням вимог закону, без отримання згоди іншого співвласника ОСОБА_3 , розмір ідеальних часток спільного майна, переданого в іпотеку, не визначений, а отже, наявні правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду,

АТ «Правекс Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої та апеляційної інстанції безпідставно прийняли як доказ свідоцтво про право власності на житло, яке в розумінні процесуального законодавства не є належним та допустимим доказом. Натомість не взяли до уваги заяву ОСОБА_2 про те, що належна йому квартира є особистою приватною власністю, і осіб,

які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на належну йому квартиру, що передається в іпотеку, немає.

Зазначє, що на час укладення спірного договору іпотеки, власником квартири АДРЕСА_1 , був лише

ОСОБА_2 .

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 809/1092/18 (провадження № К/9901/59501/18,

№ К/9901/60219/18) та у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-130цс17.

Також, заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані

у справі докази.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2021 року ОСОБА_1 до Верховного Суду подала відзив на касаційну скаргу, в якому касаційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 11 грудня 1997 року квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 в рівних долях (а.с. 152 (зворот), 153, т. 1)

25 вересня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого

є АТ «Правекс Банк», та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 895-009/08Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей, у розмірі

100 000,00 дол. США, строком до 25 вересня 2018 року зі сплатою 14,99 % річних (а.с. 90-97, т. 1).

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки

№ 895-009/08Ф, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. та зареєстрований у реєстрі за

№ 5634, за умовами якого, ОСОБА_2 передав АКБ «Правекс-Банк» в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру

АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 1.3 цього договору іпотеки, право власності на квартиру за ОСОБА_2 встановлено на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 1997 року, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, на підставі розпорядження від 11 грудня 1997 року № 999 та зареєстрованого

в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09 січня 1998 року

в реєстровій книзі за № 1089.

На підставі вказаного договору іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. накладено заборону відчуження квартири до припинення договору іпотеки, яка зареєстрована приватним нотаріусом в реєстрі за № 5635 (а.с. 83-89, т. 1).

16 грудня 2016 року ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія

НОМЕР_1 (а.с. 6, т. 1).

06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а. с. 143, т. 1).

Того ж дня ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 143 (зворот), т. 1).

Під час оформлення спадщини ОСОБА_1 дізналася, що згідно

з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , підставою реєстрації обтяження зазначено договір іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф, іпотекодавцем вказано лише ОСОБА_2 , іпотекодержателем - АКБ «Правекс-Банк» (а.с. 13, т. 1).

Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації»

від 27 лютого 2017 року 1/2 частина квартири

АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району міста Києва 11 грудня 1997 року, розпорядження № 999 , зареєстрованого в бюро 09 січня 1998 року, за реєстровим № 1089,

у реєстровій книзі « 711-61 (а.с. 156, т. 1).

Згідно з відповіддю на запит Оболонського районного суду м. Києва

від 18 липня 2019 року, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 25 липня 2019 року повідомило, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира

АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району міста Києва 11 грудня 1997 року, розпорядження № 999 , зареєстровано в Бюро 09 січня 1998 року (а.с. 159, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ «Правекс Банк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із цим позовом посилалася на те, що спірна квартира належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях, а укладення договору іпотеки між

ОСОБА_2 та АКТ «Правекс Банк», правонаступником якого є

АТ «Правекс Банк», щодо вказаної квартири порушувало права її батька,

а тепер і її як його спадкоємця.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (частина четверта статті 369 ЦК України).

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників право оскаржити договір з підстав його недійсності.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша та друга статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, встановивши, що квартира АДРЕСА_1 , перебувала

у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дійшов правильного висновку про те, що договір іпотеки від 25 вересня 2008 року № 895-009/08Ф, укладений між ОСОБА_2 та АКТ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк», суперечить вимогам частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України, частини другої статті 6 Закону України «Про іпотеку», оскільки укладений без отримання згоди іншого співвласника ОСОБА_3 , розмір ідеальних часток спільного майна, переданого в іпотеку не визначений, тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги про те, що свідоцтво про право власності на житло, не є належним та допустимим доказом

у розумінні процесуального законодавства, не заслуговують на увагу.

Посилання касаційної скарги на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-130цс17

є безпідставними, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.

Також не заслуговують на увагу посилання касаційної скарги на висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 809/1092/18 (провадження № К/9901/59501/18, № К/9901/60219/18), оскільки ключовим правовим питанням, яке, на думку представника позивача, вирішено неправильно, є можливість посвідчення копії довіреності адвокатом, на ім`я якого таку довіреність видано (пункт 15 вказаної постанови).

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення апеляційного суду не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк