ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №505/761/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/10564/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2021 року, постановлене під головуванням судді Івінського О.О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

13.03.2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.09.2018 року у розмірі 100 636,29 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

Банк і ОСОБА_1 підписали Заяву про приєднання № 520602716 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі- Заява). Згідно з п. 3.1. Заяви, позичальник приєднався до договору в редакції, яка на день підписання Заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору. Пунктом 3.2. Заяви передбачено, що відповідно до умов Договору Банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою. Відповідно до п.п. 3. 4. 1. - 3. 4. 2. п. 3.4. Заяви, Банк на підставі наданих клієнтом, відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надав платіжну картку типу «Моя картка», а також ПІН-конверт до неї. Відповідно до постанови Правління НБУ від 11.09.2017 року № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» та постанови Правління НБУ від 28.12.2018 року № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (ІВАN) в Україні» було змінено рахунок позичальника з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 . Згідно з п. 5.1. Заяви, Заява про приєднання є невід`ємною частиною Договору. Підписанням цієї Заяви про приєднання відповідач підтвердив, що між ним та Банком досягнута згода щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в т. ч. договору банківського рахунку та кредитного договору, та достовірних даних, в т. ч. персональних, вказаних у Заяві про приєднання. Відповідач підтвердив (п.5.5), що отримав, ознайомився і погодився із Правилами користування кредитною карткою, Тарифами, які діють на дату підписання цієї Заяви про приєднання. Пунктами 6.2. - 6.6. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою Заяви про приєднання передбачено, що клієнту надається кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) у сумі 30 000 грн. з можливим подальшим збільшенням до 250 000 грн. на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 % річних та сплачується щомісячно. Згідно п.п. 6.10. - 6.12. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, всі інші умови кредитного договору, в т. ч. порядок його зміни містяться в Договорі. Підписанням цієї Заяви клієнт підтверджує, що до підписання цієї Заяви Банк надав йому як споживачу та він ознайомився із загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до цієї Заяви. Також клієнтом підтверджено факт отримання у письмовій формі Паспорту споживчого кредиту.

Посилаючись на те, що Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку у сумі 73 500 грн., а позичальник порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.01.2020 року складає 100 636,29 грн., з яких: 66 189,34 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 22 451,52 грн. - проценти за користування кредитом; 1 342,56 грн. - комісія; 5 874,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 1 941,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 931,25 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 401,04 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 310,25 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 194,39 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, що підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 07.09.2018 року по 21.01.2020 року, - Банк просив про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 05.08.2021 року подав до суду першої інстанції заяву про розгляд справи за його відсутності, в заяві зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.65).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2021 року позов Банка задоволений частково. Суд стягнув зі ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за договором від 07.09.2018 року станом на 21.01.2020 року у розмірі 99 293,73 грн., а саме: 66 189,34 грн. заборгованість за основним боргом; 22 451,52 грн. проценти за користування кредитом; 5 874,13 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 2 941,81 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 931,25 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 401,04 грн. 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 310,25 грн. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів; 194,39 грн. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу. З відповідача на користь Банка суд стягнув судовий збір у розмірі 2 102 грн. Суд відмовив Банку у позові до відповідача про стягнення 1 342,56 грн. комісії.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, неустойки у вигляді пені за несвоєчасне погашення кредиту і відсотків, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та інфляційних втрат, суд

першої інстанції в цій частині виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Відмовляючи Банку у позові про стягнення комісійної винагороди суд, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15, виходив з того, що стягнення суми заборгованості за комісією на умовах визначених в договорі не ґрунтується на положеннях закону.

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

07.09.2018 року між Банком і ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання № 520602716 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку у сумі 73 500 грн., однак позичальник порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.01.2020 року складала 100 636,29 грн.

Комісія у розмірі 1 342,56 грн. нарахована за отримання готівки за рахунок кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку. Згідно п.п. 6.8. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії - комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит - 2,99 % від суми таких коштів, яка сплачується за зняття вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах, у касах банку. Тому твердження суду в рішенні, що стягнення суми заборгованості за комісією на умовах визначених в договорі не ґрунтується на положеннях закону є хибними.

Посилання суду на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі № 524/5152/15 є невірним, у зв`язку з відсутністю у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» четвертої частини, та втратою ним чинності ще майже 5 років тому, щодо регулювання спірних боргових правовідносин (для даного випадку нині застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування»). Вказана практика Верховного Суду не підлягає застосуванню у даній справі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі № 524/5152/15 є посилання на ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка сформована наступним чином: «1. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» і тому не може використовуватись, як норма, що регулює спірні відносини у зв 'язку з втратою нею чинності. Тобто, висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15 ґрунтуються на застосуванні норм права, які втратили чинність на момент укладення договору між Банком та ОСОБА_1 .

Щодо правомірності нарахування комісії.

Відповідно до п. 6.8. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит - 2,99 % від суми таких коштів, яка сплачується при зняття вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах/у касах банку (касах інших банків) з використанням платіжного терміналу. Розмір комісійної винагороди вказано згідно з тарифами Банку, чинними на дату складання Заяви.

10.06.2017 року втратили чинність Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2007 року №168. Пункт 3.6. цих Правил передбачав, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженні постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49, набрали чинності 10.06.2017 року та були чинні на момент укладення договору. Зазначене підтверджується останньою актуальною практикою Верховного Суду: постанова від 13.06.2018 року у справі № 408/8040/12; постанова від 04.07.2018 року у справі № 686/19162/15-ц, у яких стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка включає, у тому числі й винагороду у вигляді комісії. Банк правомірно та законно нарахував боржнику комісію за зняття готівкових коштів.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про стягнення заборгованості у повному розмірі 100 636,29 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу Банка.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов Банка в частині стягнення заборгованості за договором від 07.09.2018 року станом на 21.01.2020 року у розмірі 99 293,73 гривень, суд виходив із доведеності позовних вимог в цій частині.

Відмовляючи Банку у позові про стягнення комісії у розмірі 1 342,56 гривень, суд, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15, виходив з того, що стягнення суми заборгованості за комісією на умовах, визначених в договорі, не ґрунтується на положеннях закону.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині відмови у стягненні комісійної винагороди зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 07.09.2018 року Банк і ОСОБА_1 підписали Заяву про приєднання № 520602716 до Договору. Відповідно до п.п. 3. 4. 1. - 3. 4. 2. п. 3.4. Заяви, Банк на підставі наданих позичальником документів, відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надав платіжну картку типу «Моя картка», а також ПІН-конверт до неї. Відповідно до постанови Правління НБУ від 11.09.2017 року № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» та постанови Правління НБУ від 28.12.2018 року № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (ІВАN) в Україні» було змінено рахунок позичальника з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 . Відповідач підтвердив (п.5.5), що отримав, ознайомився і погодився із Правилами користування кредитною карткою, Тарифами, які діють на дату підписання цієї Заяви про приєднання. Пунктами 6.2. - 6.6. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою Заяви про приєднання передбачено, що клієнту надається кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) у сумі 30 000,00 грн. з можливим подальшим збільшенням до 250 000,00 грн. на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 % річних та сплачується щомісячно. Підписанням цієї Заяви клієнт підтверджує, що до підписання цієї Заяви Банк надав йому як споживачу та він ознайомився із загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до цієї Заяви. Також клієнтом підтверджено факт ознайомлення у письмовій формі із Паспортом споживчого кредиту (а.с.10-16).

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку у сумі 73 500 грн., а позичальник порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.01.2020 року складає 100 636,29 грн., з яких: 66 189,34 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 22 451,52 грн. - проценти за користування кредитом; 1 342,56 грн. - комісія; 5 874,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 1 941,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 931,25 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 401,04 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 310,25 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 194,39 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, що підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 07.09.2018 року по 21.01.2020 року (а.с.27-40).

13.03.2020 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.09.2018 року у розмірі 100 636,29 гривень (а.с.2-9).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Між сторонами виникли правовідносини з кредитних зобов`язань між Банком та фізичною особою, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про захист споживачів», Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженні постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 (далі-Правила №49).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається і не спростовано відповідачем, що 07.09.2018 року Банк і ОСОБА_1 підписали Заяву про приєднання № 520602716 до Договору. Банк, на підставі наданих позичальником документів, відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», який був змінений на рахунок НОМЕР_2 та надав позичальнику платіжну картку типу «Моя картка». Пунктами 6.2. - 6.6. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) передбачено, що позичальнику надається кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) у сумі 30 000 грн. з можливим подальшим збільшенням до 250 000 грн. на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Строк кредиту (користування ним) встановлений на період дії платіжної картки. Позичальник також ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку у сумі 73 500 грн., разом з тим, позичальник порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 21.01.2020 року Банк нарахував заборгованість у розмірі 100 636,29 грн., з яких: 66 189,34 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 22 451,52 грн. - проценти за користування кредитом; 1 342,56 грн. - комісія; 5 874,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 1 941,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 931,25 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 401,04 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 310,25 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 194,39 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Задовольняючи позов Банка в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, неустойки у вигляді пені за несвоєчасне погашення кредиту і відсотків, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині, оскільки вони відповідають обставинам справи і нормам матеріального права.

Відмовляючи Банку у позові про стягнення комісії, суд, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15, виходив з того, що стягнення суми заборгованості за комісією на умовах, визначених в договорі, не ґрунтується на положеннях закону.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про відмову у стягненні комісійної винагороди в розмірі 1 342,56 гривень зважаючи на наступне.

Висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15 стосувалась кредитного договору № PLRPGK від 28.05.2008 року, зокрема й щодо сплати комісії банка. При цьому, Верховний Суд виходив з положень ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10. 05.2007 року № 168 (далі-Правила №168), які були чинними на момент укладення кредитного договору № PLRPGK від 28.05.2008 року.

Висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15 не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки правовідносини між Банком та ОСОБА_1 виникли на підставі договору від 07.09.2018 року, крім того, станом на 07.09.2018 року ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазнала суттєвих змін, а Правила від 10.05.2007 року №168 втратили чинність.

Так, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Права споживача в разі придбання ним продукції у кредит), відповідно до змін, внесених в редакції Закону № 1734-VIII від 15.11.2016 року, що діяли станом на 07.09.2018 року, час виникнення правовідносин між Банком та ОСОБА_1 , викладена у наступній редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Правила від 10.05.2007 року №168 втратили чинність на підставі постанови Національного банку № 49 (v0049500-17) від 08.06.2017 року у зв`язку із прийняттям постанови Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі-Правила від 08.06.2017 року №49).

При цьому, чинні Правила від 08.06.2017 року №49: встановлюють для банків України методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит (п.1); розроблено відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про Національний банк України", "Про споживче кредитування" (п.2); Банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача (далі - загальна вартість кредиту) у грошовому виразі згідно з методикою розрахунку загальної вартості кредиту для споживача (п.4).

Згідно Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача (Правила від 08.06.2017 року №49): Банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою: ЗВК = ЗРК + ЗВСК, де ЗВК - загальна вартість кредиту; ЗРК - загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).

З огляду на те, що п. 6.8. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит визначена сторонами договору у розмірі 2,99 % від суми таких коштів, яка сплачується при зняття вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах/у касах банку (касах інших банків) з використанням платіжного терміналу (а.с.13), визначення комісійної винагороди не суперечить нормам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на час укладення договору (07.09.2018 року) і Правилам від 08.06.2017 року №49, які були чинні станом на 07.09.2018 року (час виникнення правовідносин сторін), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову Банку у стягненні комісійної винагороди в розмірі 1 342,56 гривень.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні комісійної винагороди в розмірі 1 342,56 гривень підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

Доводи Банка у скарзі про неможливість застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15, - прийняті до уваги і є підставою для скасування рішення суду в частині з прийняттям нового судового рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів незаконності і необґрунтованості рішення суду в частині задоволення позову Банка про стягнення заборгованості за договором від 07.09.2018 року станом на 21.01.2020 року у розмірі 99 293,73 гривень.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за договором від 07.09.2018 року станом на 21.01.2020 року у розмірі 99 293,73 гривень і необґрунтованого висновку про відмову у позові про стягнення комісійної винагороди в розмірі 1 342,56 гривень, висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні комісійної винагороди не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права: ст. ст. 526, 527, 610, 611,1054 ч.1 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам від 08.06.2017 року №49, - рішення суду в частині підлягає залишенню без змін, а в частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів частково задовольняє скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову про стягнення комісійної винагороди, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в розмірі 3 153 гривень, які документально підтверджені (а.с. 75).

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2021 року в частині стягнення заборгованості за договором від 07.09.2018 року станом на 21.01.2020 року у розмірі 99 293,73 гривень залишити без змін.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2021 року в частині відмови у стягненні комісійної винагороди в розмірі 1 342,56 гривень скасувати.

Позов акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення комісійної винагороди в розмірі 1 342,56 гривень задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» () комісійну винагороду за договором від 07.09.2018 року станом на 21.01.2020 року в розмірі 1 342,56 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в розмірі 3 153 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: