Справа № 737/964/20
Проваждення № 2/737/45/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Москалець Н.А., розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради, треті особи державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В. В., приватний нотаріус Куликівського районного готаріального округу Чернігівської області Тимощук В.О., про визнання права власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами,

учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який на день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі та проживав разом з дружиною ОСОБА_3 . За життя батьками позивача був збудований, однак не введений в експлуатацію, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та на нього не були оформлені правовстановлюючі документи. ОСОБА_2 за життя заповітів не залишив. Після смерті батька спадщину прийняли позивач, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3 , не залишивши заповіту. Після смерті матері ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Тимощука В. О. із заявою про прийняття спадщини, однак спадкові права ОСОБА_1 нотаріусом не оформлені через відсутніть правовстановлюючих документів на будинок, тому позивач звернулась до суду. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області було визнано за позивачем право власності на 2/3 частини житлового будинку, а за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку. Однак при поданні позову позивачем не було враховано частину, яку успадкувала її мати після смерті свого чоловіка.

Просить суд визнати за нею право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Постернак Ю. О. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.

Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Позовна заява надійшла до суду 15 грудня 2020 року. Суддя своєю ухвалою від 17 грудня 2020 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 01 лютого 2021 року та двічі відкладалось на 22 лютого 2021 року та на 04 березня 2021 року у зв`язку з неявкою позивача.

Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 202/2008, заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та № 26/2020, заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно з копією довідки Куликівської селищної ради Чернігівської області № 1005 від 30.10.2019 року ОСОБА_2 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та постійно проживав разом з дружиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 січня 1957 року, що підтверджено копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 11).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна.

З наявних у справі доказів судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 було побудовано в 1960 році, тобто під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Майнові відносини, які виникли між ними після реєстрації шлюбу на момент побудови даного житлового будинку регулювались "Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР" від 31.05.1926 року з наступними змінами. Статтею 125 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. З 01.01.1970 року по 01.01.2004 рік майнові відносини подружжя регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 та копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с. 9-10).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи № 202/2008 вбачається, що 25.03.2008 року ОСОБА_1 та 31.03.2008 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4 звернулися до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 (а.с.62)

ОСОБА_3 , яка проживала разом зі ОСОБА_2 на день відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняли його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частинах на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_2 (а.с.65-66).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Згідно з копією довідки Куликівської селищної ради Чернігівської області № 1004 від 30.10.2019 року ОСОБА_3 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

З матеріалів спадкової справи № 26/2020 вбачається, що 26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 (а.с.43).

ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право власності за законом на дві земельні ділянки, які належали померлій ОСОБА_3 (а.с.50-51).

Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 за законом першої черги яка прийняла спадщину. Наявності інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не встановлено.

Згідно з копією повідомлення приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. № 112/01-16 від 22.04.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.20).

Згідно з копією довідки КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 299 від 29.11.2019 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а.с. 21).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, погріб з шийкою Г-1, веранда а-1, а1-1, прибудова А1-1, сараї Б-1, Д-1, Д1-1, Д2-1, Е-1, гараж В-1, убиральня Ж-1, ґанок а2-1, рік побудови 1960 (а.с. 29-31).

У витягах з погосподарських книг Жуківської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за 1996-2010 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (а.с.14-16).

У витягах з погосподарських книг Жуківської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за 2011-2020 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (а.с.17-18).

Відомості щодо самочинного будівництва відсутні.

Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що спірний житловий будинок був об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , частка кожного з них дорівнювала Ѕ, спадкоємцями ОСОБА_2 були його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , частка кожного з яких на житловий будинок після прийняття спадщини становила 1/8 та дружина ОСОБА_3 , частка якої після прийняття спадщини становила (1/2 + 1/8) 5/8, після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_1 , таким чином, загальна її частка у праві власності на житловий будинок стала (1/8 + 5/8) 3/4.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2020 року за ОСОБА_1 відповідно до заявлених нею позовних вимог було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 (а.с.23-27).

Таким чином, частка ОСОБА_1 у праві власності на спірний житловий будинок не відображена у вищезазначеному рішенні суду складає: 3/4 2/3=1/12.

Позивач не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, право власності на який належним чином не зареєстровано, що є підставою для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вказане майно.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 81, 200, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/12 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 55,0 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, погріб з шийкою Г-1, веранда а-1, а1-1, прибудова А1-1, сараї Б-1, Д-1, Д1-1, Д2-1, Е-1, гараж В-1, убиральня Ж-1, ґанок а2-1) в порядку спадкування за законом за померлою 14 жовтня 2019 року ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н. Ю. Рубаненко