Справа № 234/3210/21
Провадження № 2/234/2304/21
18 листопада 2021 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Лебединець Г.С.
секретар судового засідання Давіденко А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Краматорська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Краматорська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтувала наступним. Відповідно до ордеру та договору найму від 19.11.1974 року, укладеного між її дідусем ОСОБА_4 та ЖКУ «НКМЗ», її дідусь був квартиронаймачем кв. АДРЕСА_1 . Після смерті останнього в квартирі залишилися зареєстрованими позивач та відповідачі по справі, разом із іншими членами родини. Станом на теперішній час квартира не приватизована. З 2015 року відповідачі в квартирі не проживають та особисті речі в ній не зберігають. Мешкають в іншому житловому приміщенні. В добровільному порядку з реєстрації відповідачі не знімаються, чим змушують нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню квартири. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань від них не надходило, відзив не надходив.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності з прийняттям рішення на розсуд суду.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухав пояснення позивача, розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 2205 та договору найму від 19.11.1974 року, укладеного між ЖКУ «НКМЗ» та ОСОБА_4 , останній був наймачем кв. АДРЕСА_1 .
Після смерті наймача ОСОБА_4 , в квартирі значаться зареєстрованими, зокрема, сторони по справі, що підтверджується довідкою УПР № 8306 від 22.02.2021 року.
Згідно акту про не проживання від 01.03.2021 року, засвідченого головою комітету мікрорайону № 1 Доценко Л.І., відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не мешкають з 2015 року.
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У відповідності до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.
Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).
Як зазначалося вище, звертаючись до суду з цим позовом, як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що сторони по справі, як члени сім`ї наймача, отримали у користування житлову площу кв. АДРЕСА_1 . Відповідачі в 2015 році виїхали з квартири в інше житлове приміщення.
Позивач наголошувала на тому, що вона зареєстрована у спірній квартирі, проживає у спірному житлі, несе тягар його повного утримання, сплачує комунальні послуги, а відповідачі не проживають у спірному житлі з 2015 року, витрати на утримання житла не несуть, втратили інтерес до жила, а тому є підстави вважати їх такими, що втратили право користування житлом.
Суд при цьому звертає увагу, що позивач є членом сім`ї наймача, особою, яка правомірно користується квартирою, та наголошує на порушенні її прав. Крім того, наявні передбачені законом підстави для визнання відповідачів (співнаймачів) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Враховуючи вказані обставини, слід дійти висновку, що позивач не може бути обмежена у праві на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зареєстроване місце проживання позивачки.
Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, тому право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, в спірному приміщенні не мешкають, оплату комунальних послуг не здійснюють, їх речей в квартирі немає. Відомостей щодо наявності підстав для зберігання жилого приміщення за тимчасово відсутніми членами родини наймача понад шість місяців, суду не повідомлені.
На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 71-72 ЖК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Краматорська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Краматорським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Краматорського міського суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець