Справа № 494/484/20
Номер провадження 2/504/964/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Жовтан П.В.,

за участю секретаря судових засідань - Сокурцової Т.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Волкова О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2020р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області Лебединського С.Й. від 27.05.2020р. вказану справу передано на розгляд до Комінтернівського районного суду Одеської області.

08.07.2020р. матеріали вказаної справи надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області та розподілені судді Жовтан П.В.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В. від 14.07.2020р. справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позов обґрунтовано тим, що з серпня 2011 року по травень 2018 року між позивачем та відповідачем існували фактичні шлюбні відносини, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_4 . Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно судового наказу Березівського районного суду Одеської області від 26.09.2019р., визначено стягувати з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.08.2019р. до її повноліття.

Позивач на разі знаходиться в декретній відпустці. Відповідач володіє на праві приватної власності нерухомістю, має мінливий дохід, за період з 12.03.2019р. по 05.08.2019р. сплатив їй аліменти на загальну суму 14475 грн., що може свідчити про наявність у відповідача доходів. У зв`язку із цим відповідачу потрібно призначити аліменти в розмірі, який буде достатнім для забезпечення дитини всім необхідним. Враховуючи вищевикладене, просить змінити розмір аліменти, а саме призначити їх в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, як зазначає позивач, дитина ОСОБА_4 часто хворіє на гострі респіраторні інфекції та потребує домашнього догляду, терміном на один рік, що підтверджується довідкою ЛКК №480 від 19.08.2019р. У зв`язку із тим, що дитина перебуває на лікуванні, позивач приділяє цьому всі свої кошти та вважає необхідним стягнути із відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

В судових засіданнях, позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

В свою чергу представник відповідача - адвокат Волков О.Л. пояснив, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження додаткових витрат на дитину, а також змін життєвих обставин, які б могли викликати зміну (збільшення) розміру визначених аліментів. Додатково пояснив, що у відповідача на утриманні окрім спільної дитини із позивачем, є дитина від нового шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також діти його дружини - ОСОБА_6 , 2007 р.н., ОСОБА_7 , 2011 р.н., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії судового наказу Березівського районного суду Одеської області від 26.09.2019р., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини ОСОБА_4 , аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 7 серпня 2019 року.

Копією акту обстеження житлово-побутових умов від 04.05.2020р. підтверджено, що малолітня ОСОБА_4 , 2015 р.н. проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно копії довідки ЛКК №80, витягу з протоколу №139 від 19.08.2019р., ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку у зв`язку із частими гострими респіраторними вірусними інфекціями, потребує домашнього догляду терміном на один рік, згідно ст.179 КЗпП України, передбачено надання додаткової відпустки по догляду за дитиною віком до 6 років. Довідка видана матері ОСОБА_1 .

Стосовно вимоги про зміну розміру аліментів суд зазначає наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач посилалася на те, що вона перебуває у декретній відпустці, відповідач володіє на праві власності нерухомістю, крім того в короткий проміжок часу сплатив аліменти на загальну суму 14475 грн., що може свідчити про наявність в нього доходів.

Разом із тим, обставини на які посилається позивач, жодним чином не підтверджує покращення матеріального або сімейного становища платника аліментів, тобто відповідача, або погіршення або зміну матеріального стану відповідача.

Судом встановлено, що позивач, як під час звернення до Березівського районного суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу, так і нині перебуває у декретній відпустці.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого представником позивача, вбачається, що відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить ј частина квартири АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 20.11.2008р., однак вказана обставина не може бути врахована судом як така, що впливає на зміну матеріального чи сімейного стану відповідача.

Посилання позивача на те, що відповідач за короткий проміжок часу сплатив їй заборгованість по аліментам, що свідчить про наявність в нього доходів, є припущенням позивача та не відноситься до предмету доказування у вказаному позові.

Також не було надано суду жодних доказів, що позивач має скрутне матеріальне становище, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені позивачем обставини суду не надано.

Натомість, відповідачем доведено, що в нього на утриманні є ще одна дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Посилання відповідача на те, що в нього на утриманні також перебувають діти його дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , 2007 р.н., ОСОБА_7 , 2011 р.н., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд не приймає до уваги, оскільки у відповідача немає законодавчо визначеного обов`язку для утриманні цих дітей.

З огляду на викладене, вимоги позивача в цій частині є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

На підтвердження своїх доводів позивач надала до суду копію медичної картки ОСОБА_4 , та виписки з історії хвороби за 2015р., однак вказані докази не є платіжними документами, що підтверджують сплату відповідних коштів, тому ці докази суд не може врахувати, як підтвердження понесення позивачкою відповідних витрат. Крім того, вказана медична документація по своїй суті не містить жодного рецепта та підтвердження необхідності проходження подальшого медичного оплатного лікування. Частина записів лікаря є взагалі нечитабельною.

Тобто позивачкою не надано належних та допустимих доказів понесення нею додаткових витрат, як на даний час, так і в майбутньому, та їх розмір, тому суд вважає ці вимоги не обґрунтованими та також відмовляє в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Жовтан П. В.