Справа № 462/6880/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 березня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І. С.,

за участю секретаря судового засідання Бардійовської І. Р.,

справа № 462/6880/20,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

встановив:

позивач подала до суду позов, в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом РАГС Залізничного РУЮ м. Львова, актовий запис №358 від 04 листопада 2003 року, та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що впродовж останніх трьох років чоловік байдуже ставиться до позивачки та їх сина, не цікавиться родиною, не приймає участі у вихованні сина, відсутнє взаєморозуміння. Зазначає, що їй відомо що у відповідача є інша жінка, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам, тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Крім того вказує, що утримання дитини вимагає значних матеріальних витрат (придбання одягу, шкільного приладдя, оплата репетиторів, плавання), які батьки повинні нести в рівній мірі. Через конфлікти у родині син хворіє, що вимагає додаткових витрат на ліки та діагностику. Враховуючи, що відповідач нікому аліменти не сплачує, інших дітей немає, періодично працює за кордоном, вважає, що він в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 грн.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просить позов задоволити, зазначає, що примирення з відповідачем є неможливим.

18 листопада 2020 року ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та в подальшому недоліки усунено.

10 грудня 2020 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) та призначено судове засідання.

У судовому засіданні 15.02.2021 року позивач позовні вимоги підтримала. Додала, що дитина проживає з нею. Вона несе витрати на його утримання. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, щодо розміру аліментів покладається на розсуд суду.

Представник позивача у судовому засіданні додала, що позивач купує продукти та одяг дитині на базарі, а тому не має чеків, які б підтверджували витрати, які вона здійснює.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками, які не отримував з невідомих суду причин та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с.27,36-38, 42,43). Відзиву на позов не подав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що 04 листопада 2003 року сторони зареєстрували шлюбу у відділі РАГС Залізничного РУЮ м. Львова, про що зроблено відповідний актовий запис за №358, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Із поданої суду копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Разом із тим, суд установив, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у зв`язку із чим такі фактично припинились. Також, суд враховує фактичні взаємини подружжя.

Аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є підставними, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачкою у позові, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить її інтересам.

Позивач заперечила наявність між ними спорів щодо місця проживання дитини та з приводу поділу спільного майна.

Зустрічної позовної заяви, інших заяв чи клопотань з цього приводу у даному провадженні відповідачем суду не подавалось.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сім`я фактично не існує, подальше спільне проживання та примирення між сторонами неможливе. А відтак, позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити та розірвати шлюб.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Позивач стверджує, що відповідач проживає окремо.

Відповідно до довідки ЛКП «Сигнівка» №959 від 17.02.2021 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають позивач, відповідач та їх син неповнолітній ОСОБА_4 .

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи ту обставину, що дитина сторін проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 , а доказів іншого суду не надано, остання несе витрати по утриманню дитини та її навчанню, забезпечує його лікуванням в разі потреби, займається вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, беззаперечне право неповнолітніх дітей на утримання їх обома батьками, суд вважає, що є підстави для стягнення аліментів з відповідача.

Щодо розміру аліментів та можливості їх сплати суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку.

Суд критично ставиться до розрахунку витрат на утримання дитини, який надісланий позивачем на адресу суду 24.02.2021 року, оскільки такий не підтверджений доказами. Так само, відповідачем не подано жодних доказів того, що дитина внаслідок конфліктів у сім`ї часто хворіє, що вимагає від позивачки витрат на ліки та діагностику.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 гривень, оскільки періодично працює за кордоном, отримує високу заробітну плату. Доказів на підтвердження цих обставин не подає. Водночас, позивачем долучено до матеріалів справи копії своїх заяв від 9.10.2020 року на ім`я керівника компанії «Ваша Готівочка», виходячи із змісту яких, відповідач ОСОБА_2 є неплатоспроможним. Всі його кредити сплачує позивач (а.с.19,20).

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Беручи до уваги усі наведені обставини, виходячи з найкращих інтересів дитини, керуючись принципом розумності і справедливості, врахувавши розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, те що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, недоведеність розміру витрат позивача на дитину, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів слід задоволити частково та стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 2 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 03.11.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.1ст.192 Сімейного кодексу України, яка підлягає застосуванню в силу ст. 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 336 грн. 32 коп. в дохід держави (судовий збір станом на момент подачі даного позову становив 840, 80 грн.), а також на користь ОСОБА_1 840, 80 грн. сплаченого нею судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с.5).

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 274-279, 280-282, 430 ЦПК України,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 листопада 2003 року відділом РАГС Залізничного РУЮ м. Львова, про що зроблено відповідний актовий запис за №358.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 03 листопада 2020 року, та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 336 (триста тридцять шість) гривень 32 копійки судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 02 березня 2021 року.

Суддя: І.С. Мруць