Провадження №22-ц/812/448/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Колосова О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи №473/21/21 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2021 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші Ком» про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним окремих положень кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші Ком» про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним окремих положень кредитного договору.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. ст. 175 і 177 ЦПК України.

Після чого, ухвалою того ж суду від 16 січня 2021 року, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення без руху, позовну заяву повернуто ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила останню ухвалу скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, що суд вправі повернути позовну заяву позивачу, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, а пропозиція виправити недоліки у встановлений судом строк не виконана.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України. Зокрема, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Крім того, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху та згодом повертаючи як неподану, суд першої інстанції посилався на те, що позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України.

Так в ухвалі судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 січня 2021 року залишаючи позовну заяву без руху, суд вказав, що ОСОБА_1 зазначено декілька підстав подання позову та передчасно надав їм оцінку визначив, що позивачці необхідно визначити який саме спосіб захисту вона обирає та надати позовну заяву в новій редакції.

На виконання такої ухвали суду першої інстанції від 05 січня 2021 року ОСОБА_1 надала заяву, в якій виклала пояснення щодо своєї позовної заяви.

Повертаючи позов судом зазначено, що позивачка не виправила його недоліки та не довела, що спір має розглядатися з урахуванням ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того судом зазначено, що позов подано з декількох підстав, а саме підстав визначених Цивільним Кодексом України та підстав зазначених в Законі України «Про захист прав споживачів». Не заперечуючи обставини звільнення позивача від сплати судового збору за позовні вимоги з підстав вказаних в Законі України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що позивач має сплатити судовий збір за позовні вимоги з підстав вказаних ЦК України: порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину (ч.1 ст.215) та застосування спеціальних правил про правочини, вчиненні з дефектом волевиявлення під впливом обману. Також позивач вказує на недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, який оспорюється, а від так договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини.

Між тим, з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки підстави позову та спосіб захисту визначає позивач, а суд, зобов`язаний надати цьому оцінку в судовому засіданні та відповідно вирішити спір. Крім цього, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору визначає суд.

З огляду на те, що викладені в ухвалі судді від 16 січня 2021 року недоліки позовної заяви не свідчать про невідповідність позову ОСОБА_1 вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Подана банком позовна заява по формі і змісту відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, зокрема містить декілька обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги щодо недійсності кредитного договору, укладеного з відповідачем.

Зазначення декількох підстав подання позову, ст.ст. 175 і 177 ЦПК України не дають право застосовувати наслідки, передбачені в ст.185 ЦПК України і повертати позовну заяву позивачеві.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова