ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1485/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/499/20 Категорія: 305010900 Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , про стягнення витрат на поховання та догляд спадкового майна,

в с т а н о в и в:

у березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали разом у шлюбі з 15 квітня 2000 року.

ОСОБА_4 мав рідну матір ОСОБА_5 , 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного майна ОСОБА_5 , 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , був її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно зі ст. 1276 ЦК України спадщина перейшла до його спадкоємців за законом: дочки ОСОБА_3 на 2/3 частки спадкового майна, з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилася дружина померлого ОСОБА_1 ; дочки ОСОБА_2 на 1/3 частку спадкового майна.

Із 05 квітня 2016 року чоловік позивача почав хворіти, увесь час позивач була поряд, доглядала за ним під час його лікування. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Оскільки чоловік позивача на той час хворів, її поховання та пов`язані з цим витрати здійснювала позивач у розмірі 19214 грн.

Крім цього, позивачем було встановлено пам`ятник, вартість якого разом з його облаштуванням становить 10927 грн. Всього на поховання свекрухи позивач витратила 30141 грн. Після чого поховання чоловіка ОСОБА_4 та пов`язані з цим витрати також здійснювала позивач у розмірі 33412 грн. Крім цього, позивачем було встановлено пам`ятник, вартість якого разом з його облаштуванням становить 119126 грн. Всього на поховання чоловіка ОСОБА_1 витратила 152538 грн. Загалом на поховання обох осіб позивач витратила 182679 грн.

Повнолітня і працездатна дочка/онука ОСОБА_2 участі у лікуванні і похованні батька та бабусі не приймала. Крім іншого, з дати смерті чоловіка, позивач почала утримувати належний матері чоловіка будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який є предметом спадщини та був прийнятий спадкоємцями у співвідношенні часток 2/3 та 1/3 частин. Витрати по догляду спадкового майна заключаються в його опаленні в холодний період. Оскільки будинок обладнаний індивідуальним газовим опаленням, позивач повинна була обігрівати будинок, при цьому несла витрати по оплаті газопостачання та електропостачання, оскільки газовий котел обладнаний автоматичним регулюванням, яке передбачає підключення до електричних мереж. На газопостачання будинку позивач витратила 18872 грн., на електропостачання - 926 грн. Всього після смерті свого чоловіка позивач витратила 19798 грн. на утримання спадкового майна та продовжує їх нести.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на поховання спадкодавців пропорційно 1/3 її частки в спадковому майні у сумі 60893 грн.; витрати на догляд/утримання спадкового майна, а саме будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 у сумі 6599 грн.; завдану моральну шкоду у сумі 10000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання спадкодавця ОСОБА_4 пропорційно 1/3 її частки в спадковому майні у сумі 4302,33 грн.; витрати на утримання спадкового майна, а саме, будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 у сумі 1092,39 грн.

У позові ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 завданої моральної шкоди у сумі 10 000 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 58,52 грн., решту в сумі 782,28 грн. компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем надано належні докази понесення витрат на поховання лише згідно із рахунком Успенського собору на суму 12907 грн та КП «Місто» на суму 147 грн. Інші надані позивачкою рахунки та накладні, на думку суду, не містять обов`язкових реквізитів для розрахункових документів, тому не є належними доказами понесення витрат на поховання. Також суд вказав, що витрати на проведення поминальних обідів не входять до складу витрат на поховання.

Крім того судом враховано, що позивачкою сплачено комунальні послуги за утримання спадкового майна в сумі 3277,17 грн, які також підлягають розподілу між спадкоємцями. Інші квитанції, надані позивачкою, не враховані судом, оскільки не містять інформації про платника.

Також судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення із відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, у зв`язку з її недоведеністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу і просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

У апеляційній скарзі із посиланням на змагальність сторін у цивільному процесі, вказує, що ні відповідачкою, ні її представником не надано будь-яких безспірних доказів на підтвердження заперечень проти позову, а саме про безпідставність вимог позивачки про стягнення витрат на поховання спадкодавця у вигляді виготовлення та встановлення пам`ятника чоловіку/батьку сторін у справі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 15 квітня 2000 (а.с.11).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24 липня 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с.119 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 04 жовтня 2018 року (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі № 434, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , був її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщина переходить до його спадкоємців за законом: доньки ОСОБА_3 на 2/3 частки спадкового майна, з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилася дружина померлого ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_2 на 1/3 частку спадкового майна. Свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна ще не видано (а.с.15-23).

Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із матеріалами справи спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 прийняли його дочки ОСОБА_3 у розмірі 2/3 частин та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини.

Статтею 1232 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Такі витрати можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У справі, що переглядається, установлено, що позивачка, яка не є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , понесла витрати з проведення поховання ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 .

На підтвердження вказаних витрат позивачкою надано копії накладних та рахунків різних суб`єктів господарювання (т. 1 а.с. 24-33).

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю оформлених за встановленою формою касових чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Водночас, пунктом 15 статті 3 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, під розрахунковим документом слід розуміти документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (стаття 2 цього Закону).

Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням накладних та рахунків у випадках, передбачених Законом України від 06.07.2995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є правомірним.

Разом із тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, визначена законодавством (наказ ДПА України від 01.12.2000 № 614 «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (втратив чинність 11.03.2016); наказ Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів» (чинний)), то форма та зміст товарного чека законодавчо не визначена.

Для визначення накладної чи рахунку як розрахункового документа він повинен відповідати вимогам підпункту 3.2 пункту 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 011.12.2000 № 614 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 105/5296), в частині зазначення в такому чеку: назви господарської одиниці, адреси господарської одиниці, загальної суми податку на додану вартість за усіма зазначеними в чеку товарами (для суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість), кількості, вартості придбаних товарів, вартості одиниці виміру товарів, найменування товарів, загальної вартості придбаних товарів, дати (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції, підпису особи, що здійснює розрахунки.

Оцінивши надані позивачкою документи на відповідність вимогам до розрахункових документів, колегія суддів погоджується, що вказаним вимогам відповідають: рахунок № 46 від 03 жовтня 2018 року Успенського собору на суму 25160 грн (т. 1 а.с. 24) та рахунок № КПМ000286 від 02 жовтня 2018 року і Акт прийому-здачі по постачанню послуг № 294 від 02 жовтня 2018 року Комунального підприємства «Місто» на суму 147 грн (т. 1 а.с.25-26).

При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, обов`язок щодо відшкодування яких покладається на спадкоємців на підставі статті 1232 ЦК України. Така позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 484/1407/17.

Отже, оскільки у рахунок Успенського собору № 46 від 03 жовтня 2018 року включено обід на суму 12000, такі витрати не підлягають стягненню із відповідачки на користь позивачки. Тобто спадкоємці зобов`язані відшкодувати позивачці, яка понесла витрати на поховання згідно рахунку № 46 від 03 жовтня 2018 року в сумі 13160 грн (25160 - 12000), а не 12097 грн, як помилково вирішено судом першої інстанції.

У зв`язку з тим, що витрати на проведення поминальних обідів не входять до витрат, що підлягають до відшкодування, судом вірно не враховано надану позивачкою накладну ФОП ОСОБА_6 від 02 жовтня 2018 року на суму 5105 грн на придбання продуктів (т.1 а.с. 28) та рахунок Успенського собору від 08 листопада 2018 року на суму 3000 грн (т. 1 а.с. 27).

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у врахуванні до витрат на поховання наданих ОСОБА_1 : рахунку Успенського собору № 15 від 24 липня 2018 року про надані послуги з поховання та організації обіду на суму 14260 (т. 1 а.с. 30); накладної ФОП ОСОБА_6 від 23 липня 2018 року на суду 2954 грн на придбання продуктів (т. 1 а.с. 32) та рахунку від 31 серпня 2018 року Успенського собору на суму 2000 грн на організацію обіду (т. 1 а.с. 33).

Так, на час придбання вказаних продуктів та отримання послуг на поховання, був живий ОСОБА_4 , який згідно із довідкою виконавчого комітету Канівської міської ради №10334 від 25 липня 2018 року здійснив поховання ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за власний рахунок та отримав із Пенсійного фонду України допомогу на поховання в сумі 3065 грн (т. 1 а.с. 84-85). Отже матеріали справи не містять беззаперечних доказів понесення витрат на поховання померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 саме позивачкою, а не її чоловіком ОСОБА_4 .

Накладна № 77 від 02 квітня 2019 року на роботу і виготовлення пам`ятника ФОП ОСОБА_7 на суму 10927 грн (т. 1 а.с. 31) обґрунтовано критично оцінена судом першої інстанції, оскільки в ній не вказано ініціали платника та особи, на могилу якої встановлено пам`ятник. Тому не можливо достеменно вказати, що пам`ятник було встановлено та виготовлено саме на могилу померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Разом з тим колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неврахування до розрахунку понесених позивачкою витрат на поховання ОСОБА_4 накладної № 88 від 12 квітня ФОП ОСОБА_7 на виготовлення та встановлення пам`ятника, фундаменту, плитки та оградки на суму 119126 грн (т. 1 а.с. 29).

Так, суд прийшов до переконання, що оскільки у вказаній накладній не зазначено рік, вона не є належним доказом понесених витрат.

Водночас, накладна містить інформацію щодо платника ОСОБА_1 та особи, на могилу якої встановлено пам`ятник ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також детальний опис робіт і наданих послуг із зазначенням їх вартості. За таких обставин, колегія суддів вважає, що даний доказ є належним доказом понесення позивачкою ОСОБА_1 витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника на могилу померлого ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 вказувала на завищений розмір витрат на встановлення пам`ятника та неузгодження із нею вартості понесення вказаних витрат позивачкою.

Оцінюючи докази в сукупності, колегія суддів критично ставиться до розміру витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника ОСОБА_4 на суму 119126 грн, згідно із накладною від 12 квітня ФОП ОСОБА_7 .

Так, у матеріалах справи міститься інша накладна про виготовлення та встановлення пам`ятника на могилу померлої ОСОБА_5 на суму 10927 грн, згідно із накладною від 02 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_7 . Тобто вартість пам`ятника на могилу ОСОБА_5 в 10 разів менша, ніж вартість пам`ятника, встановленого на могилу ОСОБА_4 , що викликає сумніви у достовірності суми понесених витрат.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язались поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Питання стандартизації надмогильних споруд врегульоване Державними стандартами України БВ.2.2-35:2013, якими передбачено загальні технічні вимоги до надмогильних споруд та склепів.

Визначаючи суму граничної вартості витрат на виготовлення та встановлення пам`ятників, колегія суддів враховує постанову Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», зі змісту якої вбачається, що сума граничних витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок для Черкаської області становить 2000 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника, виходячи із розміру граничних витрат, встановленого вказаним вище нормативно-правовим актом.

З огляду на викладене, із відповідачки слід стягнути на користь позивачки понесені останньою витрати на поховання спадкодавця ОСОБА_4 , пропорційно до частки ОСОБА_2 у спадковому майні, а саме 5102,33 грн ((13160 грн + 147 грн + 2000 грн) / 3).

Щодо позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на оплату комунальних послуг за утримання спадкового майна, то колегія суддів погоджується із висновком суду, що доведеними є витрати згідно із рахунком ТОВ «Черкасигаз збут» за листопад 2019 року та квитанцією від 23 грудня 2019 року на суму 946,13 грн та згідно із рахунком за січень 2020 року і квитанцією від 05 березня 2020 року на суму 2311,45 грн (без врахування комісії банку) (т. 1 а.с. 38, 40). Інші надані позивачкою квитанції не є належними доказами понесених витрат, оскільки не містять інформації про платника.

Крім того судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, оскільки матеріали справи не містять доказів завдання такої шкоди, тому рішення суду першої інстанції в цій частині не підлягає зміні чи скасуванню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги як інвалід 2 групи, із відповідачки в дохід Держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 6,6% (5102,33 грн *100%/ 77492 грн). Судовий збір, що підлягав сплаті за подання позову становить 840,80 грн та за подання апеляційної скарги 1261,20 грн. Отже пропорційно до задоволених позовних вимог із відповідачки слід стягнути на користь Державного бюджету судові витрати в сумі 138,73 грн ((840,80 + 1261,2) * 6,6 % / 100%).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення суми витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_4 , що підлягає до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , збільшивши її з 4302,33 грн до 5102,33 грн., та скасувати в частині розподілу судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 138 гривень 50 коп. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року змінити в частині визначення суми витрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на поховання спадкодавця ОСОБА_4 , збільшивши її з 4302,33 грн до 5102 гривень 33 коп..

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 58,52 грн та компенсації решти 782,28 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 138 гривень 73 коп.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на умовах та в порядку, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді