КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6009/21
Провадження № 2/552/2290/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Мовчан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської районної у м. Полтаві ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до Київської районної у м. Полтаві ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки посилаючись на те, що позивач є власником 2/5 частини садибного житлового будинку з частиною господарських будівель, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2007 року. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2019 року виділено ОСОБА_1 в натурі належну частку із майна, що є у спільній частковій власності в самостійний об`єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права спільної часткової власності. Рішенням 37 сесії сьомого скликаня Київської районної в м. Полтава ради від 30 серпня 2018 року надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 площею 973 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням 43 сесії сьомого скликання Київської районної в місті Полтаві ради від 28 березня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 973 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0193). 07 травня 2019 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив дану земельну ділянку, а 28 травня 2019 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купила цю ж земельну ділянку. Постановою Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року по справі № 552/5350/19 визнано незаконним та скасовано пункт 4 рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 28.03.2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 та надання у власність ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 площею 973 кв.м. Визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 07.05.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та укладений 28 травня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .. На даний час не скасовано державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер : 14:006:0193 площею 0,0973 га. Позивач не має можливості реалізувати свої права щодо приватизації земельної ділянки. Просила позовні вимоги задовольнити, скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки та закрити щодо неї Поземельну книгу.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2021 року відкрито провадження по справі з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо закриття провадження у справі.

Від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву щодо невизнання позовних вимог. У відзиві зазначив, що згідно ч.3 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» ( в редакції чинній на момент державної реєстрації земельної ділянки) встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Рішенням суду не скасовано рішення 37 сесії сьомого скликання Київської районної у м. Полтаві ради від 30.08.2018 року, яким надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . У задоволенні позову просив відмовити. Щодо витрат на правову допомогу, то розмір таких витрат має бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом , витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторін. Витрати на професійну правничу допомогу є недоведеними.

13 грудня 2021 року позивач надала відповідь на відзив, де зазначила, що вважає відзив безпідставним, обставини викладені в ньому не відповідають нормам діючого законодавства. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути витрати на правову допомогу.

Від Київської районної у м. Полтаві ради відзив на позовну заяву чи будь-які клопотання не надходили.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2007 року, яке посвідчене Другою полтавською державною нотаріальної конторою, ОСОБА_1 є власником 2/5 частини житлового будинку з частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в установленому законом порядку ( а.с.9,10).

Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Київська районна у м. Полтаві рада про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у самостійний об`єкт та встановлення порядку користування земельною ділянкою позовні вимоги задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі належну їй частку із майна, що є у спільній частковій власності в самостійний об`єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права спільної часткової власності та визнати за нею право власності на виділену у самостійний об`єкт нерухомого майна частку у будинку АДРЕСА_2 , яка складається з частини Житлового будинку літ. А-1 загальною площею 86,1 кв. м, в тому числі житловою площею 49,6 кв. м, в складі: тамбуру 1-1 пл. 1.9 кв. м, передпокою1-2 пл. 4.3 кв. м, кімнати 1-3 пл. 17.6 кв. м, кімнати 1-4 пл. 11.4 кв. м, кімнати 1-5 пл. 12.5 кв. м, кухні 1-6 пл. 9.4 кв. м, ванни 1-7 пл. 6.9 кв. м, сіней 1-8 пл. 6.3 кв. м, передпокою 1-9 пл. 7.0 кв. м, кімнати 1-10 пл. 8.1 кв. м, вбиральні 1-11 пл. 0.7 кв. м, господарських будівель та споруд в складі: Сараю літ Г, Гаражу літ. З, огорожі № 3, воріт огорожі № 9, що розташовані по АДРЕСА_2 , як позначено зеленим кольором згідно Додатку № 2 до Висновку «експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження» № 89 від 09.11.2018 року.

Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 .

Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1000 кв.м , як позначено зеленим кольором згідно Додатку № 2 до Висновку «експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження» № 89 від 09.11.2018 року. Виділено у спільне користування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 земельну ділянку площею 875 кв.м , як позначено жовтим кольором згідно Додатку № 2 до Висновку «експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження» № 89 від 09.11.2018 року.

Рішення набрало законної сили.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року по цивільній справі № 552/5350/19 визнано незаконним та скасовано пункт 4 рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 28 березня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та надання у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 973 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0193).

Визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 площею 973 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0193), укладений 07 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченком В`ячеславом Анатолійовичем та укладений 28 травня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Яровим О.Б.

Скасовано записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :14:006:0193 площею 0,0973 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), за ОСОБА_2 номер запису про право власності: 31083517 від 04.04.2019 року, за ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 31440139 від 07.05.2019 року, за ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 31749745 від 28.05.2019 року.Постанова набрала законної сили.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , земельна ділянка кадастровий номер :14:006:0193 площею 0.0973 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 28 травня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Яровим О.Б.

Позивач звернулась до відповідача з клопотанням щодо скасування державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки, проте листом від 30 вересня 2020 року їй відмовлено.

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області посилався на те, що рішення 37 сесії сьомого скликання Київської районної у м. Полтаві ради від 30 серпня 2018 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 973 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд,не скасовано.

Проте з такими твердженнями суд не може погодитись виходячи з наступного.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року (справа № 922/614/19) власник із дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу У країни може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем , незалежно від того скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного май на. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних , допустимих і достатніх доказів. Водночас закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі , зокрема не вимагає визнання незаконними рішень , відповідно до яких відбулося розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Оскільки вимога про визнання наказів ГУ Держземагентства незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребуваня земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Приймаючи до уваги, що рішення 37 сесії сьомого скликання Київської районної у м. Полтаві ради від 30 серпня 2018 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 973 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд є нормативно-правовим актом, який вичерпав свою дію, що у свою чергу не вимагає визнання даного рішення недійсним.

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону України « Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки

Що стосується заявлених позовних вимог до Київської районної у м. Полтаві ради, то вказана юридична особа не наділена повноваженнями пов`язаних зі скасуванням державної реєстрації нерухомого майна, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене , суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки суд дійшов до наступних висновків, тому заперечення викладені відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області є неприйнятними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, заперечення , що викладені представником відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, суд дійшов до висновку, що з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області підлягає стягненню 908 грн. сплаченого позивачем судового збору та 6 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду немає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..ст.10,12,81,141, 259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської районної у м. Полтаві ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :14:006:0193, площею 0,0973 га та закрити щодо неї Поземельну книгу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витратив розмірі 6 908 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: Київська районна в м. Полтаві рада , місце знаходження м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова,1/2, ідентифікаційний код в .

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, місце знаходження м. Полтава, вул. Уютна,23, ідентифікаційний код в .

Головуючий Ж.В.Кузіна