Справа № 201/7005/20
Провадження № 2/201/729/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Літвінової А.І. ,

представника відповідача - Ярличенка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України про відшкодування з Державного бюджету України збитків, завданих внаслідок незаконних рішень, дій і бездіяльності органів державної влади, а також інфляційних витрат, трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України про відшкодування з Державного бюджету України збитків, завданих внаслідок незаконних рішень, дій і бездіяльності органів державної влади, а також інфляційних витрат, трьох процентів річних (а.с. 1 - 4 т. 1).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 28.07.2020р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 48 т. 1).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 14.08.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 53 т. 1).

Ухвалою суду від 11.11.2020р. за клопотанням представника відповідача - Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі витребувані докази від ДП «Національні інформаційні системи» (а.с. 1-2 т. 2).

Ухвалою суду від 11.11.2020р. за клопотанням позивача витребувано докази - витребувано від Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень, інші документи (а.с. 3-4 т. 2)

Підготовче засідання закрите 02.02.2021р. та справи призначена до розгляду в судове засідання (а.с. 99 т. 2).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2002 році ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська здійснена перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ з II «Галілєй», за наслідками якої прийняте податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25.02.2002р. про нарахування заборгованості зі сплати податків. За результатами перевірки слідчим СВ податкової міліції ДПА у Дніпропетровській області 05.03.2002р. порушена кримінальна справа № 99016620 за фактом ухилення від сплати податків за обвинуваченням директора ТОВ з II «Галілєй» ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ,ст. 209, ч. З ст. 212, ч. 1 ст. 358, ст. 366 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування поставною слідчого 22.03.2002р. накладений арешт на майно ОСОБА_1 на підставі статей 125, 126 КПК України 1960 р. з метою забезпечення цивільного позову і конфіскації майна.

Листом від 27.03.2002р. слідчим Кравцем А.В. повідомив начальнику МРЕВ №1 5 УМВС України в Дніпропетровській області про заборону відчуження (перереєстрації) належного ОСОБА_1 автотранспорту.

Кримінальна справа №99016620 була направлена до Ленінського районного суд Дніпропетровська із обвинувальним висновком щодо ОСОБА_1 .

За результатами оскарження ТОВ з II «Галілєй» податкового повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25.02.2002р. рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2005р. по справі № 36(А27/95(А25/26)), залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного господарського суду від 28.11.2005р., позов ТОВ з II «Галілєй» задоволено частково, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25.02.2002р. відмовлено у задоволені позовних вимог у частині стягнення 170 000 грн. бюджетної заборгованості.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.01.2007р. скасоване рішення судів першої і апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені позовних про стягнення бюджетної заборгованості, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, решта ухвалених у справі судових рішень залишено змін.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2007р. по справі № А38/172-07(36(А27/95(А25/26)) стягнуто з державного бюджету на користь ТОВ з II «Галілєй» 170 000 грн. в рахунок бюджетного відшкодування з ПДВ.

Ухвалою Дніпровського апеляційного господарського суду від 23.04.2008р. по справі № 22а-176/08 (22а-15 82/07) постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2009р. рішення першої і апеляційної інстанції залишені без змін.

Таким чином, у 2009 р. завершився розгляд адміністративного позову ТОВ з II «Галілей» про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25.02.2002 р.

Рішення податкового органу і постанова слідчого від 05.03.2002р. про порушення кримінальної справи №99016620 гуртувались на переконанні податкового органу про ухилення ТОВ з II «Галілей» від сплати податків. Однак рішеннями судів по справі № А38/172-07(36(А27/95(А25/26)) таку позицію спростовано.

У зв`язку із цим під час розгляду у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 прокурором 10.12.2010р. прийнято постанову про зміну обвинувачення, якою прокурор відмовився від обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. З ст. 212 КК України.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2010р. кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України закрита у зв`язку зі спливом строку притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Позивач стверджував у позові, що зазначення судом у постанові того, що ОСОБА_1 заявив клопотання про припинення кримінальної справи у зв`язку зі спливом строків давності не відповідає дійсності, оскільки він такого клопотання не заявляв, оскільки це є нелогічним, адже прокурор у постанові про зміну обвинувачення від 10.12.2010р. вказав про невизнання вини підсудним. Ініціатива припинення кримінальної справи була від суду. Постанова суду не містить посилання на підставу закриття кримінальної справи, передбачену КПК України 1960р.

Вказаною постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2010р. по справі № 1-23/10 скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області від 22.03.2002р. про накладення арешту на автотранспортний засіб «Опель Вектра», 1996 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Проте за підставі постанови слідчого від 22.03.2002р. залишилося арештованим інше майно ОСОБА_1 .

Крім того, Ленінським районним судом м. Дніпропетровська розглядалася справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016р. у справі № 205/4291/16-п визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

02.10.2017р. на виконання даної постанови суду державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №53776447 щодо стягнення штрафу в сумі 340 грн., а також виконавче провадження №54811332 щодо стягнення судового збору в сумі 275,60 грн.

У цих двох виконавчих провадженнях державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпра накладено арешт на майно ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням постанови суду.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2017р. скасовано постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016р. по справі № 205/4291/16-п, визнано невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП.

21.12.2017р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська надіслана копія постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2017р. до Новокодацького ВДВС м. Дніпра для виконання.

Але ці документи проігноровані, державним виконавцем не закриті виконавчі провадження №53776447 і №54811332, не скасований арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , не виключені відомості про нього як боржника з Єдиного реєстру боржників.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відшкодування збитків, позивач зазначив, що 20.01.2019р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу «Opel Movano», 2011 року випуску, білого кольору, д.з. НОМЕР_2 , № шасі VIN- НОМЕР_3 за обумовлену ціну у 486 180 грн., що еквівалентно 18 000 доларів США.

У п. 1 договору сторони домовились, що зобов`язуються у майбутньому до 20.04.2019р. укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах і в порядку визначених цим договором.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що якщо строк, обумовлений у п. 1 даного договору буде продовжено на підставі п. 4, то продавець зобов`язується передати майно у власність покупця за 116 000 грн.

До 20.04.2019р. не вдалося укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу через наявність арешту майна ОСОБА_1 , накладеного старшим слідчим по OBС СВ ПМ ДПА у Дніпропетровській області Кравцем А.В. 22.03.2002р. під час розслідування кримінальної справи №99016620 і державним виконавцем Новокодацького ВДВС у виконавчих провадженнях №53776447 і №54811332.

Держава у особі слідчого і прокурора не змогла довести вину ОСОБА_1 як керівника ТОВ з II «Галілей» у скоєнні злочинів.

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська при закритті кримінальної справи № 1-23/10 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 248 КПК України 1960р. повинен був скасувати всі встановленні під час досудового розслідування кримінальної справи № 99016620 обмеження прав ОСОБА_1 , встановлені слідчим, але суд не скасував арешт на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

За заявою ОСОБА_1 ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019р. по справі № 1-23/10 скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області Кравця А.В. від 22.03.2002р. про накладення арешту на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

На думку позивача, вказана ухвала не мотивована належним чином, не містить посиланням на статті КПК України, на підставі яких скасовано арешт, що вказує на те, що суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Калініченко Г.П. не виконав вимоги ч. 1 ст. 248 КПК України 1960р. при ухваленні постанови 10.12.2010р. про закриття справи і лише при постановленні ухвали від 08.04.2019 р. усунув допущені ним 10.12.2010 р. недоліки.

Тому, на думку позивача, наявність не скасованого суддею у 2010 році арешту при закритті справи, а також наявність арешту, накладеного державним виконавцем у виконавчому провалені і не знятого своєчасно після закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, призвело до заподіяння позивачеві збитків тим, що він не зміг продати автомобіль у 2019 році за бажану ціну у 486 180,00 грн. Лише після звернення ОСОБА_1 державним виконавцем Новокодацького ВДВС 18.06.2019р. винесена постанова про закінчення виконавчих проваджень № 53776447 і №54811332, припинення чинності арешту майна боржника і скасування інших заходів примусового виконання рішення. Тільки після цього стало можливим укладення основного договору купівлі-продажу транспорту.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 370,18 грн. завданих збитків, 7 810,80 грн. інфляційних збитків, 11 394,20 грн. 3% річних, компенсувати судові витрати.

Відповідач - Новокодацький ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позовні вимоги не визнав. 08.09.2020р. представник відповідача в особі в.о. начальника відділу Єремєєва О.О. (діє на підставі наказу від 18.08.2020р. - а.с. 108 т. 1) надав відзив на позов (а.с. 93 - 106 т.1), в якому вважав, що позивач не довів ані факту заподіяння йому шкоди, ані її розмір. Зазначив, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) встановлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , а саме:

виконавче провадження №53776447 з примусового виконання постанови № 3/205/989/16 виданої 17.06.2016р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 340,00 грн.;

виконавче провадження № 54811332 з примусового виконання постанови № 3/205/989/16 виданої 17.06.2016р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в розмірі 275,60 грн.

Відповідно до даних АСВП на примусове виконання до відділу від Управління патрульної поліції м. Дніпро надійшла заява про відкриття виконавчого провадження разом із постановою № 3/205/989/16 від 17.06.2016р. Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення із ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 340,00 грн.

На підставі ст.ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 14.04.2017р. відкрито виконавче провадження № 53776447. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 07.06.2017р. виконавчий документ повернутий стягувачу.

У зв`язку із тим, що строк зберігання виконавчих проваджень, який становить один рік, сплив, у відповідності до вимог Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5 зі змінами (далі - Правила), виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення, які було завершено по 2018 рік включно, були знищені.

Таким чином, виконавче провадження № 53776447 з примусового виконання постанови суду про стягнення штрафу в розмірі 340,00 грн. знищене, про що складений Акт вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02.01.2019.

Також на примусове виконання до відділу від ДПІ надходила заява про відкриття виконавчого провадження разом з постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в розмірі 275,60 грн.

Державним виконавцем 02.10.2017р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54811332. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 11.12.2017р. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

До відділу від ОСОБА_1 надійшла заява разом з копією постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2017р. по справі №205/4291/16, якою постанову суду першої інстанції скасовано і ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, провадження у справі закрито.

За результатами розгляду наданих боржником матеріалів в.о. начальника відділу 18.06.2019р. прийняті постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 53776447 та № 54811332, якими державного виконавця зобов`язано поновити виконавчі провадження і прийняти рішення відповідно до наданих боржником матеріалів.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. 512/5, у разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення -матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей АСВП та інших документів, інформації, одержаних ним, у т.ч. від сторін виконавчого провадження.

Державним виконавцем на виконання постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження, 18.06.2019р. винесена постанова про скасування процесуального документу ВП № 53776447 - постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 07.06.2017р., а також 18.06.2020 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №53776447, припинена чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. 18.06.2019р. винесена постанова про скасування процесуального документу ВП №54811332 - постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 11.12.2017р.

Також, державним виконавцем, керуючись наданими боржником ОСОБА_1 матеріалами та вимогами п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», 18.06.2020 винесена постанова про закінчення ВП №54811332, припинена чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

Законом не передбачений обов`язок державного виконавця перевіряти факт видачі стягувачем виконавчих документів, перевіряти їх чинність, законність та факт їх подальше оскарження. Боржник ОСОБА_1 жодні дії і рішення державного виконавця Новокодацького ВДВС не оскаржував.

На підставі викладеного, вважав, що у позивача відсуни правові підставі для відшкодувати шкоди, заподіяної незаконними діями чи бездіяльністю держави в особі Новокадацького ВДВС у м. Дніпрі. Тому просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) також позовні вимоги не визнав. 08.09.2020р. представник відповідача в особі Семенкової Н.І. (діє на підставі наказу від 27.12.2014р. - а.с. 71 т. 1) надав відзив на позов (а.с. 57-69 т.1), в якому вважав, що Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не повинно відповідати за цим позовом. Відповідно до пп. 4.26 пункту 4 Положення «Про міжрегіональні правління Міністерства юстиції», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011р. № 1707/5 Міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень з питань державної виконавчої служби, здійснення примусового виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та районними, районними у місті, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міськрайонними відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

Водночас, Новокодацький ВДВС м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є самостійною юридичною особою, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 96 ЦК України має самостійно відповідати за своїми зобов`язаннями.

Також вважав, що позивач не представив доказів заподіяння шкоди винними діями Південно-Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - Державна казначейська служба України також позовні вимоги не визнав. 22.09.2020р. представником ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області Дерновським М.Є. (діє на підставі довіреності від 22.06.2020р. - а.с. 196 т.1) наданий відзив на позовну заяву (а.с. 191 - 165 т. 1), в яких відповідач не погодився з тим, що з органу державного казначейства на користь позивача має бути стягнута матеріальна шкода. Зазначив, що органи, створені Державою не відповідають за зобов`язаннями держави. Державні органи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями коштами, які є в їх розпорядженні. Держава не відповідає за зобов`язаннями державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають за зобов`язаннями держави. Вважав необґрунтованим і недоведеними належними і допустимими доказами вимоги позивача про відшкодування заподіяних збитків. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відзив на позовну заяву не надходив, однак на виконання ухали про витребування доказів листом від 03.09.2020р. повідомлено, що матеріали кримінальної справи направлені 18.08.2020р. до Дніпровського апеляційного суду, у зв`язку із оскарженням ОСОБА_1 ухвали суду від 08.04.2019р. (а.с. 57 т. 1). На повторну вимогу суду (а.с. 205 т. 1) витребувані докази не були надані. В підготовчому засіданні позивач заявив клопотання про можливість призначення справи до розгляду по суті, без наявності витребуваних судом доказів, за наявними у справ матеріалами.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав додаткові пояснення.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із завантаженістю у роботі (а.с. 182-183, 199, 210 т. 1, 103-104 т. 2), які судом визнані необґрунтованим.

Представник відповідача - Ленінського районного суду м. Дніпропетровська також в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. 198, 204 т. 1).

За згодою сторін, з указуваннями того, що два відповідачі надали відзиви на позовну заяву, справа розглянута у відсутність інших відповідачів з метою ухвалення рішення у розумні строки.

Під час розгляду справи в судових засіданнях здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 1 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до таких висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

З матеріалів справи установлено, що за результатами перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська фінансово-господарської діяльності ТОВ з II «Галілєй» прийняте податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25.02.2002р. про нарахування заборгованості зі ПДВ.

За результатами перевірки порушена кримінальна справа № 99016620 за обвинуваченням директора ТОВ з II «Галілєй» ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ст. 366 КК України.

Як видно зі листав слідчого по ОВС ПМ ДПА у Дніпропетровської області від 27.03.2002р., скерованих до МРЕВ №1 5 УМВС України в Дніпропетровській області, під час досудового розслідування поставною слідчого від 22.03.2002р. накладений арешт на майно ОСОБА_1 , у зв`язку із чим слідчим повідомлено МРЕВ про заборону відчуження (перереєстрації) належного ОСОБА_1 автотранспорту.

За результатами оскарження ТОВ з II «Галілєй» податкового повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25.02.2002р. рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2005р. по справі № 36(А27/95(А25/26)), залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного господарського суду від 28.11.2005р., позов ТОВ з II «Галілєй» задоволено частково, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25.02.2002р. відмовлено у задоволені позовних вимог у частині стягнення 170 000 грн. бюджетної заборгованості (а.с. 7-11, 38-42 т. 1).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.01.2007р. скасоване рішення судів першої і апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені позовних про стягнення бюджетної заборгованості, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, решта ухвалених у справі судових рішень залишено змін (а.с. 33 - 37 т. 1).

У провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала кримінальна справа № 99016620 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України.

Під час розгляду справи постановою прокурора 10.12.2010р. змінено обвинувачення, а саме, виключено з обвинувачення ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України, викладене обвинувачення за ч. 1 ст. 358 , ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 12 - 16 т. 1).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2010р. кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.2 ст. 366 КК України - припинено у зв`язку із закінченням терміну давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 112 - 114 т. 2).

Обраний раніше запобіжний захід підписка про невиїзд - скасований.

Як видно зі змісту постанови, органом досудового слідства ОСОБА_1 звинувачувався в тому, що він відповідно до п. 5 протоколу N 1 зборів учасників ТОВ з ІІ «Галілей» від 01.11.2000р., будучи призначеним директором ТОВ з ІІ «Галілей», тобто посадовою особою суб`єкта підприємницької діяльності, фактично одноосібно виконуючим організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, будучи відповідальним за ведення бухгалтерського обліку та звітності, а так само за обчислення та сплату податків, зборів та інших обов`язкових платежів, в період з 10.06.2001р. по 20.10.2001 року вчинив службове підроблення та підроблення документів (накладних на обладнання), які використані в подальшому і подані у період з 12.09.2001р. по 08.10.2001р. до податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська, з метою підтвердження права на податковий кредит при проведенні перевірки фінансово-господарської діяльності товариства «Галілей».

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.1 ст. 358 КК України.

Крім цього, ОСОБА_1 , достовірно знаючи про те, що на суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість можуть бути видані податкові векселі для погашення ввізного податку на додану вартість за імпортними операціями, що передбачено п. І.5 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», ОСОБА_1 в декларації з податку на додану вартість за липень 2001 року необґрунтовано, без права на податковий кредит, в порушення п. п. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (погашених) платником податків в звітній періоді в зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), неправомірно задекларував податковий кредит, нібито отриманий підприємством при придбанні крана козлового у ПП «Бриз», на суму 663 333,33 грн., а в декларації з податку на додану вартість за серпень 2001 року, протиправно задекларував податковий кредит, нібито отриманий підприємством при придбанні у ПП «Бриз» обладнання на суму 4 993 133,34 грн., давши усну вказівку не перебуває з ним у злочинній змові ОСОБА_5 внести в зазначені податкові декларації завідомо для нього неправдиві відомості, а так же, з метою уникнути в подальшому кримінальної відповідальності, посилаючись нібито на зайнятість, розписатися в цих деклараціях за нього, як директора ТОВ і ІІ «Галілей», і надати завідомо для нього підроблені декларації, є офіційними документами керованого ним товариства «Галілей», в ДПІ у Ленінському районі.

ОСОБА_5 , склавши за вказівкою ОСОБА_1 свідомо для останнього підроблені податкові декларації, надала їх в ДПІ в Ленінському районі, на який товариство «Галілей» фактично права не мало.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 366 КК України.

Як видно зі постанови, в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 заявив клопотання про припинення стосовно нього кримінальної справи, в зв`язку із закінченням строків давності.

Тому, суд, з урахуванням думки прокурора, що не заперечує проти задоволення заявленого клопотання та звільнення підсудного ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, дійшов висновку про задоволення клопотання, оскільки підсудний ОСОБА_1 скоїв злочини, пов`язані з невеликої та середньої тяжкості і з дня їх скоєння пройшло більше п`яти років, в зв`язку з чим, кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 підлягає припиненню по закінченню строків давності.

Постанову старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області від 22.03.2002р. про накладення арешту на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а також на автотранспортний засіб: «Опель Вектра» 1996 року випуску, д / н НОМЕР_1 - скасовано (а.с. 113-114 т. 2).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2010р. внесені зміни до постанови від 10.12.2010р., а саме: обраний раніше відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави - скасовано; грошові кошти в сумі 20 000 грн., внесені в якості застави на рахунок ДПА в Дніпропетровській області - повернуто заставодавцям - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 115 - 117 т. 2).

Відтак, судом установлено, що кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 припинено у зв`язку із закінченням терміну давності притягнення до кримінальної відповідальності у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України.

Що стосується ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України, то в цій частині суд не розглядав питання про закриття провадження, оскільки прокурором змінено обвинувачення через наявність ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.01.2007р., якою визнаний неправомірним акт податкової інспекції за період з 01.07.200р. по 01.10.2021р., який був покладений в основу обвинувачення за ч. 3 ст. 212 КК України. Частина 1 ст. 209 КК України (де предметом злочину є грошові кошти та інше майно) також була виключена з обвинувачення, у заявку із виключенням ч. 3 ст. 212 КК України. Отже, означенні статті були виключені з обвинувачення у зв`язку із відсутністю безспірних і достовірних доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні цих злочинів.

Позивач стверджував у позові, що не відповідає дійсності те, що в постанові суду вказано, що ОСОБА_1 заявив клопотання про припинення кримінальної справи у зв`язку зі спливом строків давності, оскільки він такого клопотання не заявляв, адже це є нелогічно, коли прокурор змінив обвинувачення і вказав про невизнання вини підсудним, а кримінальна справа припинена саме зв ініціативою суду.

Разом із тим, у судовому засідання під час розгляду даної справи ОСОБА_1 пояснив суду, що постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2010р. по справі № 1-23/10 про закриття провадження він не оскаржував в апеляційному порядку, оскільки на той час вважав це недоцільним.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів того, що під час розгляду кримінальної справи Ленінським районним судом м. Дніпропетровська при винесенні постанови 10.12.2010р., допущене порушення норм матеріального або процесуального права, оскільки указана постанова не переглядалася апеляційними судом.

Як установлено, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2010р. по справі № 1-23/10 скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області від 22.03.2002р. про накладення арешту на автотранспортний засіб «Опель Вектра», 1996 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Однак позивач вважає, що арешт його іншого майна, у т.ч. автотранспорту, накладений постановою слідчого від 22.03.2002р., залишився в силі, не був скасований.

Як установлено із ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019р. по справі № 1-23/10 (а.с. 18 т. 1) (повний текст наявний у Єдиному державному реєстрі судових рішень) ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування арешту належного йому майна та встановлення порядку і способу виконання постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2010р.

В якості обґрунтування заявник посилався на те, що у 2010-му році Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було закрито кримінальне провадження відносно нього і його було звільнено від кримінальної відповідальності.

Суд також вирішив питання про речові докази, а саме - повернув йому за належністю майно ТОВ з ІІ «Галілей», що знаходилося на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області, а також скасував арешт його будинку та автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було накладено органами податкової міліції в ході досудового слідства. Проте в подальшому після придбання інших транспортних засобів йому стало відомо, що арешт, накладений слідчим на досудовому слідстві, продовжує діяти, так як його не було скасовано рішенням суду. Крім того, заявник просив суд встановити порядок виконання постанови суду в частині повернення йому майна ТОВ з ІІ «Галілей».

Судом у цій справі установлено, що в ході досудового слідства у вказаній справі постановою старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 22.03.2002р. було накладено арешт на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Крім того, у справі в якості речових доказів було визнано ряд документів (накладні, податкові декларації, векселі тощо) та майна ТОВ з ІІ «Галілей», серед якого 1). кран козловий ГП-45; 2). Двигуни А-4 500 кВ., в кількості 2 штуки; 3). двигун ДАЗО - 1250 кВ; 4). холодильну установку МКТ; 5). Редуктор Р100000/1,5; 6). насоси НКУ 630/80, в кількості 2 штуки; 7). Насоси АВЗ-63-125Д, в кількості 39 штук.

Вказане майно, у відповідності до постанови старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 20.05.2002 року, було залишено на відповідальне зберігання на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2010р. кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.2 ст.366 КК України була закрита у зв`язку зі спливом строку притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

При цьому судом було скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 22.03.2002р. в частині накладення арешту на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, а саме 29.12.2010р. суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ухвалено додаткову постанову, якою у постанову від 10.12.2010 року у вказаній справі було внесено виправлення і доповнення, зокрема, вирішено долю речових доказів, в тому числі, майна ТОВ з ІІ «Галілей», яке було залишено на відповідальне зберігання на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області. Вказане майно, відповідно до зазначеної постанови, було повернуто за належністю ОСОБА_1 .

На теперішній час ОСОБА_1 ставить перед судом питання про необхідність фактичного повернення зазначеного майна, оскільки після його звернення до органів податкової йому стало відомо, що вказане майно було реалізовано, і на складі ППКФ «Альянс Холдинг» вже не знаходиться.

Судом було встановлено, що приналежність вказаного майна ТОВ з ІІ «Галілей» в ході досудового слідства не була встановлена, оскільки ОСОБА_1 , як директор вказаного товариства, обвинувачувався у фіктивному придбанні зазначеного майна у ПП «Бриз».

В зв`язку з вказаними обставинами суд дійшов висновку про можливість його повернення ОСОБА_1 як директорові ТОВ з ІІ «Галілей», однак за умови надання ним відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вказане майно.

Що ж стосується накладеного арешту на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , то він підлягає скасуванню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, заяву ОСОБА_1 про скасування арешту належного йому майна та встановлення порядку і способу виконання постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2010 року - задоволено частково.

Постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 22.03.2002р. про накладення арешту на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 - скасовано.

Майно, яке було визнано речовими доказами по кримінальній справі №99016620, згідно постанови старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 20.05.2002 року про долучення до справи речових доказів, а саме: 1). кран козловий ГП-45; 2). Двигуни А-4 500 кВ., в кількості 2 штуки; 3). двигун ДАЗО - 1250 кВ; 4). холодильну установку МКТ; 5). Редуктор Р100000/1,5; 6). насоси НКУ 630/80, в кількості 2 штуки; 7). Насоси АВЗ-63-125Д, в кількості 39 штук, яке було залишено на відповідальне зберігання на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області - повернуто за належністю директору ТОВ з ІІ «Галілей» ОСОБА_1 , в разі надання ним відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вказане майно.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Суд звертає увагу позивача на те, що указаною ухвалою від 08.04.2019р. йому відмовлено в частині задоволення заяви про скасування арешту, накладеного на автомобіль «Opel Vectra», оскільки вже скасовано було поставною суду від 10.12.2010р. постанову слідчого Кравця А.В. від 22.03.2002р. в частині накладення арешту на автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і лише вирішено питання про порядок і спосіб виконання постанови суду від 29.12.2010р., а саме, повернуте майно директору ТОВ з ІІ «Галілей» ОСОБА_1 .

Тому неспроможними і такими, що не гуртуються на дійсних обставинах справи доводи позивача про те, що суд не вирішив під час закриття провадження питання про скасування арешту, і це було зроблене лише за його заявою.

Як установлено, у задоволенні заяви у 2019 році ОСОБА_1 було відмовлено саме з тих підстав, що суд вже вирішив це питання ще у 2010 році, а тому суд не приймає доводи позивача про те, що суд допустив «недоліки» у 2010 році при закритті провадження по справі, не скасувавши постанову слідчого.

Також судом установлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016р. у справі № 205/4291/16-п визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275,60 грн. в дохід держави.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2017р. постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016р. скасовано, визнано невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП (а.с. 53 - 55 т. 2).

Як видно із витребуваних від Новокадацького ВДВС доказів (а.с. 14 - 92 т. 2) і як пояснив представник відповідача, відповідно до даних АСВП на виконанні у ВДВС у період з 14.04.2017р. по 07.06.2017р. перебувало виконавче провадження № 53776447 з примусового виконання вказаної постанови.

Державним виконавцем 07.06.2017р. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно п. 1 Розділу X Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5 зі змінами (далі - Правила) завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року.

Відповідно до п. 1 Розділу XI Правил передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Згідно п. 2 Розділу XI Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Тому виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення, які було завершено по 2018 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, згідно яких строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення становить 1 рік від дати завершення виконавчого провадження, які після закінчення зберігання підлягають знищенню.

Таким чином, виконавче провадження № 53776447 з примусового виконання постанови №3/205/989/16 знищене.

На підтвердження чого представником ВДВС наданий витяг з Акта вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02.01.2019р. (а.с. 71 - 74 т. 2).

Відповідно до абз. 2 п. 15 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 зі змінами, у разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Державним виконавцем, на виконання постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 53776447 від 18.06.2019р. на підставі абз. 4 ч. З ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» 08.06.2019р. винесена постанова про скасування процесуального документу ВП №53776447, а саме, постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 07.06.2017р., копія якої направлена сторонам виконавчого провадження (а.с. 26 - 29 т. 2).

На підставі наданих боржником ОСОБА_1 матеріалів та вимог п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», 18.06.2019р. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №53776447, якою установлено, що сума боргу за виконавчим документом сплачена, сума виконавчого збору та витрат виконавчого провадження сплачені, існують підстави для виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

Також, відповідно до даних АСВП на виконанні у відділі у період з 02/10.2017р. по 11.12.2017р. перебувало виконавче провадження № 54811332 з примусового виконання постанови суду по справі №3/205/989/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в розмірі 275,60 грн.

Поставною державного виконавця від 11.12.2017р. виконавчий документ повернутий стягувачу (а.с. 45 т. 2).

Виконавче провадження № 54811332 передано для подальшого зберігання до архіву.

Державним виконавцем, на виконання постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження №.06.2019р. винесена постанова про скасування процесуального документу ВП №54811332, а саме постанови про повернення виконавчого документу стягувану від 11.12.2017р., копія якої направлена сторонам виконавчого провадження (а.с 56 - 59 т. 2).

На підставі наданих боржником ОСОБА_1 матеріалів 18.06.2019р. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 54811332 (а.с. 61 т. 2).

Як вказав представник ВДВС, копія матеріалів знищеного виконавчого провадження № 53776447 відновлене за допомогою АСВП, копія матеріалів обох виконавчих проваджень вже надані суду разом з відзивом на позов, однак на виконання ухвали про витребування доказів від 11.11.2020р., яка постановлена за клопотанням позивача, відділ повторно надав ці ж копії.

Також представник ВДВС пояснив, що з урахуванням вимог ст.ст. 9, 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників вносяться із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження і виключаються з реєстру одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Під час винесення державним виконавцем 14.04.2017р. та 02.10.2017р. постанов про відкриття виконавчого провадження, відомості про боржника ОСОБА_1 були автоматично внесені до Єдиного реєстру боржників.

В рамках виконавчих проваджень №53776447, №54811332 постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 не виносились.

Після надходження від ОСОБА_1 заяви від 18.06.2019р. разом з копією постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2017р. по справі №205/4291/16, на виконання постановипро проведення перевірки законності виконавчих проваджень №53776447 і №54811332 від 18.06.2019р., державним виконавцем на підставі абз. 4 ч. З ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» 18.06.2019р. винесені постанови про скасування процесуальних документів - постанов про повернення виконавчого документу стягувачу від 07.06.2017р. в обох виконавчих провадженнях.

На підставі наданих боржником ОСОБА_1 матеріалів з урахуванням вимог п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», 18.06.2019р. винесені постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №53776447 та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №54811332. А відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника ОСОБА_1 18.06.2019р. виключені з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанов про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до даних АСВП державним виконавцем по виконавчому провадженню № .10.2017р. винесене повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання. Будь-яких інших документів, постанов в рамках виконавчого провадження №54891769 не виносилось, жодні заходи примусового виконання державним виконавцем не вживались.

Проведеною у відділі перевіркою встановлено, що за період з 2017 по 2020 роки будь-які грошові кошти від ОСОБА_1 , в тому числі з призначенням платежу штраф, судовий збір, виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, на депозитний рахунок відділу не надходили.

На підтвердження указаних пояснень відповідачем представлено суду копії матеріалів виконавчих проваджень: повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.10.2017р. по виконавчому провадженню №54891769, Витягу з Акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02.01.2019р. (щодо виконавчого провадження №53776447 та виконавчого провадження №54891769), Витягу Здавального опису (завершених виконавчих проваджень) Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 01.07.2017р. по 31.07.2017р. (щодо виконавчого провадження № 53776447), Витягу Здавального опису (завершених виконавчих проваджень) Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 02.01.2018р. по 31.01.2018р.) щодо виконавчого провадження №54811332 та виконавчого провадження №54891769, Витягу з Реєстру завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 01.07.2017р. по 31.07.2017р.) щодо виконавчого провадження №53776447, Витягу з Реєстру завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 01.02.2018р. по 01.02.2018р.) щодо виконавчого провадження № 54811332 та виконавчого провадження № 54891769.

Отже, із наданих на вимогу суду досліджених документів не встановлено і не підтверджено жодними іншими доказами доводи позивача про те, що у двох виконавчих провадженнях № 54811332 та № 54891769 державним виконавцем Новокодацького ВДВС на майно ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016р. у справі № 205/4291/16-п - був накладений арешт.

Жодних відомостей про наявність обтяжень, арештів Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстр прав власності на нерухоме майно, державний реєстр іпотек, єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 26.08.2020р. (а.с. 143 - 1146 т. 1), і державний реєстр обтяжень рухомого майна станом на 26.08.2020р. (а.с. 148 т. 1) не містять.

Тому твердження позивача про те, що державним виконавцем не був скасований арешт, накладений на майно ОСОБА_1 не ґрунтуються на дійсних обставинах справи.

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на підставі ст.ст. 22, 116 та ст. 1174 ЦК України (як він вказав у своїх письмових поясненнях - а.с. 111) та під час розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Обґрунтовуючи підстави для стягнення матеріальної шкоди (збитків) із держави, позивач вказував, що наявність арешту стало перешкодою для реалізації транспортного засобу за ціною, попередньо обумовленою у договорі

Так, 20.01.2019р. ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу «Opel Movano», 2011 року випуску, білого кольору, д.з. НОМЕР_2 , № шасі VIN- НОМЕР_3 , за обумовлену ціну у 486 180 грн., що еквівалентно 18 000 доларів США за курсом 27,01 грн. за 1 долар США (а.с. 24 т. 1).

У п. 1 договору сторони домовились, що зобов`язуються у майбутньому до 20.04.2019р. укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах і в порядку визначених цим договором.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що якщо строк, обумовлений у п. 1 даного договору буде продовжено на підставі п. 4, то продавець зобов`язується передати майно у власність покупця за 116 000 грн.

Позивач вказує, що до 20.04.2019р. сторонам не вдалося укласти основний договір купівлі-продажу автомобіля через наявність арешту майна ОСОБА_1 , накладеного слідчим 22.03.2002р. під час розслідування кримінальної справи №99016620 і державним виконавцем Новокодацького ВДВС у виконавчих провадженнях №53776447 і №54811332.

Водночас в судовому засіданні належних доказів того, що арешт був накладений, і відповідно, що саме через його наявність позивач не уклав основний договір через дев`ять років після його скасування - суду не надано.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що його збитки оцінюються саме у 370 180,00 грн., тобто суми, обумовленої попереднім договором - 486 180,00 грн. за вирахуванням ціни, за яку автомобіль був фактично проданий - 116 000,00 грн. (а.с. 26), оскільки жодних доказів, що автомобіль міг коштувати 486 180 грн., якби він був проданий у строк до 20.04.2019р. - не надано.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Під час розгляду справи, з урахуванням установлених судом обставин, суд дійшов висновку, про відсутність неправомірних дії з боку відповідачів - Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокадацького ВДВС та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), шкоди і причинного зв`язок між такими діями і заподіяною шкодою, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 чт. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід ІІ групи (а.с. 20 т.1) судові витрати у вигляді судового збору відносяться на рахунок держави.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України про відшкодування з Державного бюджету України збитків, завданих внаслідок незаконних рішень, дій і бездіяльності органів державної влади, а також інфляційних витрат, трьох процентів річних - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 26 лютого 2021 року.

Суддя Наумова О.С.