Справа № 462/4441/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Галина Іванівна - про визнання квартири та приміщення об`єктами спільної сумісної власності, визнання права власності на частину квартири та приміщення,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати квартиру площею 46,63 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення №CCXXXI площею 2,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення №ССХХХІ площею 2.6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що вказані приміщення придбано та у квартирі зроблено ремонт за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вказав, що незважаючи на розірвання шлюбу 05.05.2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжували проживати спільно, а тому вказані приміщення є їхньою спільною сумісною власністю. Однак, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадкова справа та спадкоємцем першої черги є мати ОСОБА_4 ОСОБА_2 . Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

05.11.2020 року представник відповідача ОСОБА_5 подав суду відзив на позов.

Однак, суд не приймає до розгляду поданий представником відповідача відзив, оскільки такий не відповідає вимогам ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, так як поданий із порушенням п`ятнадцятиденного строку з дня вручення ухвали, встановленого судом, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 20.10.2020 р. /а.с.39/, а відзив подано до суду лише 05.11.2020 року.

Позивач ОСОБА_1 подав суду відповідь на відзив, заяву про збільшення позовних вимог, заяву про витребування доказів, а також клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження..

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2020 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження відмовлено; клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення; у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог відмовлено та таку повернуто заявнику.

07.12.2020 року ухвалою суду продовжено строк розгляду справи.

Ухвалою суду від 16.12.2020 року провадження у справі зупинено до перегляду ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2020 року у даній справі в порядку апеляційного провадження.

26.02.2021 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова провадження у справі поновлено.

Сторони у встановлений строк клопотань про продовження процесуальних строків суду не подали.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази та обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 13.09.2017 року між ТзОВ «Компанія з управління активами «Активні інвестиції», що діє від свого імені в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Фонд зелених технологій «Грінвіль» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 /а.с.73-74/.

Відповідно до умов вказаного договору, за погодженням сторін продаж вчинено за ціною 694604,00 гривень. Розрахунок проведено до підписання цього договору шляхом перерахування покупцем коштів на рахунок продавця /п.2.1, 2.2/ Згідно п. 3.5 Договору покупець стверджує, що не перебуває у шлюбі та не проживає однією сім`єю з іншими особами не перебуваючи у шлюбі з ними, про що подана заява, яка залишається в справах нотаріуса, який посвідчив цей договір. Зміст заяви доведено до продавця.

23.11.2018 року між ТзОВ «Інвестиції у будівництво» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №ССХХХІ в будинку АДРЕСА_2 /а.с.71-72/.

Відповідно до умов вказаного договору, за погодженням сторін продаж вчинено за ціну 8599,00 гривень. Розрахунок проведено до підписання цього договору шляхом перерахування покупцем коштів на рахунок продавця /п.2.1, 2.2/ Згідно п. 3.5 Договору покупець стверджує, що не перебуває у шлюбі та не проживає однією сім`єю з іншими особами не перебуваючи у шлюбі з ними, про що подана заява, яка залишається в справах нотаріуса, який посвідчив цей договір. Зміст заяви доведено до продавця.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.10/.

Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи № 6/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті останньої, звернулася ОСОБА_2 матір померлої ОСОБА_4 . На день смерті залишилось спадкове майно, зокрема: квартира АДРЕСА_3 , нежитлове приміщення № ССХХХІ в будинку АДРЕСА_2 /а.с.122-123/.

Згідно ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз`яснень даних у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу /статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК/, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Разом з тим, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 05.05.2016 року /а.с.9/.

Відтак, судом встановлено, що спірне майно було придбане ОСОБА_4 не будучи у шлюбі із ОСОБА_1 .

Як ствердив позивач та його представник у позовні й заяві, розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було фіктивним.

Відповідно до ст. 108 Сімейного кодексу України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Проте, позивач не подав суду доказів, що розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4 визнано фіктивним.

Також, позивач та його представник як на підставу своїх позовних вимог покликаються на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжили проживати спільно без реєстрації шлюбу та на підтвердження такого подали відповідь голови ОСББ «Місто Трав» про те, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.18/.

Відповідно до положень ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до правої позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у справі №645/1601/16-ц від 24.06.2020 року проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Однак, позивачем та його представником не заявлено позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Доказів наявності рішення суду про встановлення такого факту до матеріалів справи також не додано.

Також, позивачем не надано суду доказів придбання спірного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за спільні кошти.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивач не довів перед судом обґрунтованості своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, відповідач не заявляв до відшкодування судові витрати, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81,83, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст. 60, 74 Сімейного кодексу України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Галина Іванівна - про визнання квартири та приміщення об`єктами спільної сумісної власності, визнання права власності на частину квартири та приміщення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст.354, 355 ЦПК України.

Текст рішення суду складений 03 березня 2021 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.