Постанова

Іменем України

01 березня 2021 року

м. Київ

справа № 656/528/19

провадження № 61-13392св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року у складі судді Крисанової В. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариство

з обмеженою відповідальністю Українсько-грецьке сільськогосподарське підприємство«Сільськогосподарське підприємство «Афіни» (далі - ТОВ УГСП «Афіни»), правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» (далі - ТОВ СП «Афіни»), про дострокове розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що у 2007 році між ТОВ УГСП «Афіни»

в особі директора Чумбаша В. Г. та її матір`ю ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 8,6497 га, кадастровий номер :03:001:0068, розташованої на території Благодатненської сільської ради Іванівського району Херсонської області, зареєстрований

у Державному реєстрі земель 28 березня 2007 року за № 96.

Зазначала, що вона відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2018 року, виданого державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Херсонської області

Черниш Л. І., є власником вказаної земельної ділянки.

Після прийняття спадщини у грудні 2018 року вона письмово звернулась до відповідача про розірвання договору.

У січні 2019 року отримала відповідь від орендаря про те, що строк дії договору оренди землі закінчується 31 грудня 2025 року, розірвання договору в односторонньому порядку не передбачено.

У червні 2019 року звернулась до відповідача повторно, надавши проект угоди про дострокове розірвання договору оренди землі, але відповіді не отримала.

Вказувала, що пунктом 40 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між ТОВ УГСП «Афіни» в особі директора Чумбаша В. Г. та ОСОБА_2 , зареєстрованого у Державному реєстрі земель 28 березня 2007 року за № 96 на земельну ділянку площею 8,6497 га, кадастровий номер :03:001:0068, розташованої на території Благодатненської сільської ради Іванівського району Херсонської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року позов ТОВ УГСП«Афіни» задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 8,6497 га, кадастровий номер :03:001:0068, розташованої на території Благодатненської сільської ради Іванівського району Херсонської області, укладений між

ТОВ УГСП «Афіни» в особі директора Чумбаша В. Г. та ОСОБА_2 , зареєстрований у Державному реєстрі земель 28 березня 2007 року за

№ 96. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірним договором передбачена така умова для розірвання договору оренди землі, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ УГСП «Афіни» залишено без задоволення. Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки сторони договору орендодавець та орендар, скориставшись принципом свободи договору, за згодою між собою передбачили у пункті 40 спірного договору оренди земельної ділянки умову про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, ТОВ СП «Афіни» посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що договір оренди земельної ділянки розривається

у односторонньому порядку на вимогу орендодавця (позивача), а підстави для такого порядку розірвання договору встановлені у пункті 39 договору, якому суд не дав належної юридичної оцінки.

Вважає, що відсутність у пункті 40 договору оренди землі посилання на пункти 36, 37, 39 договору не є безумовною підставою для висновку, що пункт 40 цього договору є самостійним.

Зазначає, що пунктом 36 договору оренди земельної ділянки встановлено, що зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується в судовому

Вважає, що договір оренди земельної ділянки при переході права власності до спадкоємця може бути розірваний в односторонньому порядку виключно за умови невиконання орендарем обов`язку сплати орендної плати, як це встановлено у пункті 39 договору.

Також вказує, що станом на день оскарження рішення суду першої інстанції за орендодавцем рахується переплата із орендної плати.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року ОСОБА_1 до Верховного Суду подала відзив на касаційну скаргу, в якому касаційну скаргу просить залишити без задоволення,

а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У 2007 році між ТОВ УГСП «Афіни» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Іванівському відділенні Херсонської регіональної філії ДЗК, про що 28 березня 2007 року у державному реєстрі земель вчинено запис за № 96 (а.с. 6-7).

08 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ УГСП «Афіни» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, якою були внесені зміни, зокрема у пункт 8 додаткової угоди та зазначено, що договір укладений на строк до 31 грудня 2025 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2018 року ОСОБА_1 є спадкоємцем земельної ділянки площею 8,6497 га, кадастровий номер :03:001:0068, після смерті ОСОБА_2

(а.с. 13).

14 серпня 2018 року згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134261605 право власності на земельну ділянку площею 8,6497 га, кадастровий номер :03:001:0068, розташовану на території Благодатненської сільської ради Іванівського району Херсонської області зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно з пунктом 40 договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни або розірвання договору.

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 повідомила директора ТОВ УГСП «Афіни» про припинення дії договору оренди земельної ділянки та повернення їй земельної ділянки (а.с. 16).

На повідомлення ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки директор ТОВ УГСП «Афіни» направив їй відповідь про відмову у розірванні договору оренди землі, посилаючись на те, що строк дії договору закінчується

31 грудня 2025 року, дострокове розірвання договору оренди

є безпідставним та суперечить вимогам діючого законодавства (а.с. 17).

22 червня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась з листом до ТОВ

УГСП «Афіни» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на своє право, передбачене пунктом 40 договору оренди земельної ділянки (а.с. 21).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ СП «Афіни» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Положеннями статей 30, 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені

в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку;

(3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Судом встановлено, що у оскаржуваному договорі оренди у пункті 40 сторони дійшли згоди, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи зміст пункту 40 спірного договору оренди землі, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки сторони договору за взаємною згодою погодили можливість розірвання договору оренди у разі зміни власника земельної ділянки, яка перебуває в оренді позивача,

а також у разі реорганізації юридичної особи-орендаря.

Вказаним пунктом враховано інтереси, як власника земельної ділянки, так

і орендаря. Окрім того, вказаний пункт 40 договору оренди є чинним та

в установленому законом порядку недійсним не визнавався.

У пункті 40 спірного договору оренди земельної ділянки відсутні будь-які застереження щодо підстав переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а тому з урахуванням положень частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі», цей пункт застосовується і у випадку переходу права власності на землю в порядку спадкування. Позивач є новим власником земельної ділянки, а перехід права власності на земельну ділянку відбувся у відповідності до вимог чинного законодавства.

Із урахуванням зазначеного, слід дійти висновку, що судами правильно застосовано до спірних правовідносин вказані положення Закону України «Про оренду землі» та ЦК України, надано належну оцінку умовам договору оренди землі.

За таких обставин, суди обґрунтовано задовольнили позов, оскільки законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі

в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами такого договору. Встановивши, що позивач виявила бажання розірвати укладений з відповідачем спірний договір оренди і вона є новим власником земельної ділянки та бажає її використовувати на власний розсуд, та врахувавши, що вимога позивача про розірвання спірного договору оренди землі відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами договору оренди землі, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 21 листопада

2018 року в справі № 530/545/16-ц (провадження № 61-19484св18),

від 03 лютого 2020 року (провадження № 61-4697св19), від 10 квітня

2020 року у справі № 624/317/18 (провадження № 61-12045св19),

від 17 квітня 2020 року у справі № 402/204/18 (провадження № 41581св18).

Доводи касаційної скарги про те, що станом на день оскарження рішення суду першої інстанції за орендодавцем рахується переплата із орендної плати є безпідставними та не спростовують наявність передбаченого договором права у позивача на його розірвання у зв`язку з переходом орендованої земельної ділянки у її власність.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Афіни» залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 13 серпня

2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк