ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м.Суми

Справа №585/944/21

Номер провадження 22-ц/816/1755/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2021 року в складі судді Машини І.М., ухваленого у м. Ромни,

в с т а н о в и в:

06.04.2021 ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати.

Свої вимоги позивач спільно з представником адвокатом Цимбалом В.І. мотивували тим, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Роменський завод продтоварів», починаючи з 14.08.2018, і була звільнена за угодою сторін (ч. 1 ст.36 КЗпП України) 19.10.2020, що підтверджується наказами підприємства №61/к від 14.08.2018, №62/к від 19.10.2020 та записами №9, 10 у трудовій книжці позивача. У позовній заяві позивачка зазначала, що, звільняючись, вона просила відповідача провести з нею повний розрахунок в день звільнення, як того вимагають положення статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме виплату заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки. Проте, відповідач, звільняючи її з роботи, не провів з нею повного розрахунку.

Натомість, свої зобов`язання ТОВ «Роменський завод продтоварів» виконав лише 20.01.2021 після звернення позивача зі скаргою на Урядову гарячу лінію і проведення інспектором праці Виконавчого комітету Роменської міської ради позапланового заходу державного нагляду у ТОВ «Роменський завод продтоварів», за результатами якого було підтверджено факт неповного розрахунку з позивачем та відповідачу видано припис від 22.12.2020 ОМС-СМ 18473/1044/АВ/П про усунення порушень норм КЗпП України.

02.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Управлянні Держпраці у Сумській області зі скаргою, в якій зазначала, що позивач провів з нею повий розрахунок 20.01.2021, проте ним не була нарахована та виплачена компенсація згідно статті 117 КЗпП України в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

11.02.2021 року Управління Держапраці у Сумській області видано ТОВ «Роменський завод продтоварів» припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю, яким було підтверджено факт неповного розрахунку з позивачем, що є порушенням вимог частини 1 статті 116, частини 1 статті 117 КЗпП України.

Тож, звертаючись до Роменського міськрайонного суду Сумської області, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції стягнути з відповідача ТОВ «Роменський завод продтоварів» на її користь 14 584 грн. 50 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, проведення фактичного повного розрахунку за період з листопада 2020 року по січень 2021 року та 908 грн компенсації сплаченого судового збору.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у період з 01.11.2020 по 20.01.2021 в сумі 9 442,40 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 590 грн. 20 коп., розрахованого пропорційно частці задоволених позовних вимог.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не провів із позивачем повного розрахунку у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, що відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України передбачає відповідальність у вигляді виплати звільненому працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись з таким рішенням місцевого суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення в частині часткового задоволення її позовних вимог та просила ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені нею позовні вимоги, а саме стягнути з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на її користь 14 584 грн 50 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, проведення фактичного повного розрахунку за період з листопада 2020 року по січень 2021 року та 908 грн компенсації сплаченого судового збору. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь 1362 гривень судового збору за подання нею апеляційної карги.

Позивачка не погодилася з рішенням суду першої інстанції, оскільки, на її думку, суд при визначенні розміру середньомісячної заробітної плати неправомірно взяв до уваги відомості про розмір заробітної плати, зазначені відповідачем у довідці від 02.06.2021, оскільки її розмір суперечить відомостям, відображеним в довідці АТ КБ «ПриватБанк», та даним, які відповідач, будучи страхувальником позивача, передав до Пенсійного фонду України в довідці за формою ОК-5. Не погодилася ОСОБА_1 також і з розрахунком кількості робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відзиву на апеляційну скаргу від ТОВ «Роменський завод продтоварів» до Сумського апеляційного суду не надходило.

Разом з тим, 05.11.2021 від позивачки надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, обґрунтованих тим, що 25.10.2021 відповідач перерахував на її картковий рахунок 8076 гривень, тож просила, враховуючи викладені обставини, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати та проведення фактичного повного розрахунку за період з 20.10.2020 до 20.01.2021 включно в сумі 6508 грн 26 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повністю, що відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Роменський завод продтоварів», починаючи з 14.08.2018, і була звільнена за угодою сторін (ч. 1 ст.36 КЗпП України) 19.10.2020.

У день звільнення позивачці, остання працювала і їй в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що, відповідно до ст. 117 КЗпП України, є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

20.01.2021 ТОВ «Роменський завод продтоварів» перерахувало ОСОБА_1 основну суму заборгованості, але відповідачем не був нарахований та виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у період з 01.11.2020 по 20.01.2021 в сумі 9 442,40 грн., а ні розмір заявлений у позові.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині виникнення у позивачки права на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки з дня звільнення позивача з місця роботи по день фактичного розрахунку на позивача поширювались положення ст. 117 КЗпП України.

Разом з тим розраховуючи суму середнього заробітку суд першої інстанції розрахував її з 01.11.2021 року, хоча фактично повинен був розрахувати з наступного дня, що йде за днем, коли відповідач повинен був провести повний розрахунок з позивачем, оскільки середній заробіток нараховується на весь період затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, кількість робочих днів за період з 20.10.2020 року по 20.01.2021 року становить 65 робочих днів.

Разом з тим, визначаючи розмір середньої заробітної плати, суд першої інстанції прийняв до уваги довідку про заробітну плату від 02.06.2021 року, що була надана відповідачем, відповідно до якої заробітна плата позивача за серпень 2020 року складала 3703 грн. 76 коп., а за вересень 2020 року 3943 грн. 42 коп. Кількість відпрацьованих днів позивачкою за кожен місяць зазначено 30.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що кількість робочих днів у серпні 2020 року виходячи із п`ятиденного робочого тижня склала 20 днів, а у вересні 22 робочих дні. Крім того, у наданий відповідачем довідці розмір заробітної плати не співпадає з поданою ним до контролюючих органів інформацією, зокрема, суперечить довідці Пенсійного фонду України про заробітну плату позивача за формою ОК 5. Так відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК 5 заробітна плата позивача у серпні 2020 року склала 4723 грн.00 коп., а у вересні 2020 року 5000 грн. При цьому колегія суддів виходить з того, що фактично інформація, що зазначена в довідці ОК 5 є офіційною, оскільки була надана відповідачем до Державної податкової служби України, саме з вказаної суми відповідачем було нараховано, сплачено до ДФС та утримано з позивача податки та інші обов`язкові платежі.

Але вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги офіційні дані підприємства до Пенсійного фонду України і провів розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, виходячи із даних про заробітну плату за два останніх місяця що передували місяцю, в якому відбулось звільнення позивача, наданих підприємством.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами позивача у апеляційній скарзі відносно того, що фактична її заробітна плата за серпень 2020 року склала 4723 грн.00 коп., а у вересні 2020 року 5000 грн. 00 коп., а всього її заробіток за вказаний період склав 9723 грн. 00 коп.

За таких обстави, сума середньоденної заробітної плати складає 9723 грн. 00 коп. : 42 (робочих дня за серпень та вересень 2020 рік) = 231,50 грн.

Оскільки позивач у заяві зазначена період за який слід стягнути середній заробіток з листопада 2020 року по 20.01.2021 року, з відповідача на її користь підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2020 по 20.01.2021 (55 робочих дня), виходячи з середньоденної зарплати в розмірі 231,50 грн. (4723,00 грн. + 5000,00 грн.): 42 (робочих дня за серпень та вересень 2020 рік) = 231,50 грн.* 55 = 12732,50 грн., т.т. більш ніж розмір стягнутої грошової суми оскарженим рішенням суду першої інстанції.

Як повідомила позивач, вже після ухвалення судом першої інстанції рішення, вона отримала від підприємства в рахунок сум, що підлягає стягненню 6508грн., яка на стадії виконання рішення підлягає зарахуванню.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі викладеного апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення суми стягнутої на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В силу ч.9 ст.141ЦПК України враховуючи, що спір виник з вини підприємства, колегія суддів покладає на відповідача фактично понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у повному обсязі.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому, відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст. ст. 367; п. 2 ч. 1 ст. 374; п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376; 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2021 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у період з 01.11.2020 по 20.01.2021 в сумі 12732 грн 50 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в розмірі 1362 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина