Дата документу 04.03.2021 Справа № 332/1768/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/1768/20Головуючий у 1-й інстанції Шалпегіна О.Л. Повний текст рішення складено 27.11.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/510/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (надаоі ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом(а.с. 1-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, спричинену настанням інвалідності внаслідок роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача у розмірі 150000,00 грн., а також усі документально підтверджені витрати, пов`язані з розглядом справи у суді.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем з 11.09.2006 по 24.04.2020, працював: - з 11.09.2006 по 07.05.2007 електрослюсарем з ремонту електричних машин 2 розряду; - з 07.05.2007 по 10.05.2016 - обпалювачем агломераційного цеху 4 розряду; - з 10.05.2016 по 01.12.2018 - дозувальником гарячого повертання 4 розряду; - з 01.12.2018 по 24.04.2020 - бункерувальником 3 розряду.

24.04.2020 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі. Загальний стаж роботи позивача 16 років 5 місяців, з них стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 12 років 10 місяців.

Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 17.03.2020 № 10/261 зв`язок захворювання позивача з умовами праці встановлений із урахуванням даних клінічного обстеження, динаміки захворювання, впливу фізичного і статичного навантаження, нахилів корпусу, показники яких перевищують допустимі, згідно даних Інформаційної довідки про умови праці № 08/03.2-11/5131 від 03.06.2019, виданої Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, профмаршруту: стаж роботи в умовах впливу небезпечних виробничих чинників 13 років. Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (пилу фиброгенної дії, токсичних речовин, шуму, несприятливих метеорологічних умов, значного фізичного навантаження).

За даними акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.04.2020, затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною виникнення у позивача профзахворювання є наявність на робочих місцях в агломераційному цеху ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (фізичне навантаження): маса вантажу, який підіймається і переміщується вручну 8.0-32.5 кг при допустимому значенні 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу за допомогою м`язів тулубу та ніг 32 кг*с при нормативному значенні 61000-130000 кг*с; перебування у нахиленому положенні понад 30?30.4-41.5% тривалості зміни при нормативному значенні 25%; вимушені нахили тулуба 199-259 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів.

01.06.2020 позивачеві видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 659020 та індивідуальну програму реабілітації інваліда № 465, відповідно до якої його визнано особою з інвалідністю третьої групи за професійним захворюванням з втратою 30% працездатності.

У зв`язку із тим, що професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих та небезпечних факторів виробництва, позивач вважає, що крім фізичного болю він страждає і морально через отримання статусу особи з інвалідністю та неможливістю влаштуватись на бажану роботу. Його душевні страждання, які виражаються у почутті розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, емоційних спалахів, поганому сні, на фоні сильних переживань внаслідок відсутності можливості на повноцінне та здорове життя призводять до порушення його нормальних життєвих зв`язків, позбавленню можливості реалізувати свої звички та бажання, продовжувати звичний для себе спосіб життя.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Шалпегіну О.Л. (а.с. 34).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 35) відкрито провадження у цій справі.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2020 року (а.с. 128-130) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання 30000,00 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що підлягають утриманню відповідно до закону.

Стягнуто з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на користь держави судовий збір у розмірі 168,16 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 134-140) просив резолютивну частину рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру суми грошового відшкодування завданої моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 150000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненою настанням інвалідності внаслідок роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 143).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито 16 грудня 2020 року (а.с. 144).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 136) дану справу за вищезазначеною апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву у встановлений апеляційним судом строк на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суду працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Крім того, розгляд цієї справи апеляційним судом не міг відбуватись у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає у цій справі залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог позивача, погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 фактично оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у стягненні моральної шкоди, що перевищує розмір 30000,00 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмови у стягненні моральної шкоди, що перевищує розмір 30000,00 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача в частині стягнення моральної шкоди, що перевищує розмір 30000,00 грн., керувався ст.ст. 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності останнього у цій частині, з урахуванням принципів розумності й справедливості, конкретних обставин цієї справи, наслідків, що настали за результатами тривалої роботи позивача за власним бажанням в умовах впливу шкідливих факторів у відповідача, тяжкості ушкодження здоров`я, ступеню втрати професійної працездатності (особа з 3 групою інвалідності за професійним захворюванням з втратою 30% працездатності), глибини моральних страждань позивача, істотності вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, належності та достатності сатисфакції завданих моральних страждань позивача, тривалості страждань останнього, враховуючи встановлення професійного захворювання лише з 01.06.2020 року (довідка МСЕК № 465 від 01.06.2020 року на строк до 01.06.2022 року - а.с.13).

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що дублюють доводи позовної заяви позивача, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають єдино вірною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача розміру моральної шкоди, що перевищує 30000,00 грн., тобто в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони позивача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції рішенням в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачеві у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 04.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.