Провадження номер 2/741/607/21
Єдиний унікальний номер 741/1256/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 грудня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Богдан Н.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Носівка в особі Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 17 травня 1980 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб. У шлюбі вони з чоловіком придбали будинок АДРЕСА_1 . Цей будинок мав 21,4 кв. м жилої площі та розміщений на земельній ділянці розміром 0,15 га. Даний договір купівлі-продажу був зареєстрований в Ніжинському МБТІ в реєстраційній книзі № 5 за № 1512. У подальшому подружжя знесло цей будинок з наміром на його місці побудувати новий будинок. Рішенням виконавчого комітету Носівської міської Ради народних депутатів чоловіку позивача ОСОБА_3 був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку. На підставі зазначеного рішення, плану земельної ділянки і червоних ліній забудови, типового проекту та Акту проведення в натурі розбивки під фундамент житлового будинку і сараю в АДРЕСА_1 подружжя розпочало будівництво. У подальшому номер будинку АДРЕСА_1 було змінено на номер будинку АДРЕСА_2 . Будинок позивач та її чоловік збудували відповідно до поверхового плану на забудову по АДРЕСА_2 . Будівництво закінчили у 1985 році. По закінченню будівництва житловий будинок був прийнятий в експлуатацію. Даний житловий будинок є майном, нажитим подружжям за час шлюбу. А тому відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС 1969 р. частки подружжя у будинку вважаються рівними. Позивач зазначає, що житловий будинок вони з чоловіком збудували за власні кошти та власними силами, ввели його в експлуатацію, але не оформили документи та належним чином не зареєстрували його.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина. Носівською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа. Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Їх дочка та син відмовилися від прийняття спадщини. Отже, 1/2 частини спірного будинку перейшла до позивача в порядку спадкування, і позивач фактично стала володіти цілим житловим будинком. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю в позивача правовстановлюючих документів. Право власності на спірний житловий будинок ні за ким не зареєстровано. За життя документи на житловий будинок чоловік позивача юридично не оформив і, відповідно, право власності на житловий будинок залишилося не зареєстрованим. На даний момент позивач вільно і відкрито володіє та користується вказаним житловим будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, обробляє земельну ділянку та підтримує житловий будинок в належному стані, ремонтує його. У зв`язку з тим, що первинна реєстрація права власності на житловий будинок не була проведена, правовстановлюючі документи відсутні, позивач звернулася до суду та в судовому порядку просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

У підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Вертелецька Л.А. підтримали позовні вимоги з мотивів, викладених у змісті позовної заяви, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача територіальної громади м. Носівка в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Вислухавши позивача, представника позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.

17 травня 1980 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується копію свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 9).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Дударець Л.І. 22 квітня 1981 року за р. № 580, ОСОБА_3 купив жилий деревяний будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . У договорі зазначено, що в цьому цілому жилому будинку є 21,40 кв. м жилої площі, та розміщений він на земельній ділянці розміром 0,15 га, має надвірні будівлі: тамбур, два крильця, сарай, забор (а. с. 10-11).

Отже, у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали вищевказаний жилий будинок.

Указаний вище договір купівлі-продажу зареєстрований в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 5 за № 1512 (а. с. 11 на звороті).

Судом установлено, що позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 куплений жилий будинок був знесений з наміром побудувати на його місці новий будинок.

Рішенням виконавчого комітету Носівської міської Ради народних депутатів № 57 від 18 травня 1981 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 15).

Крім дозволу на будівництво, ОСОБА_3 отримав також план земельної ділянки і червоних ліній забудови, складений 14 травня 1981 року, погоджений архітектором 20 травня 1981 року (а. с. 13), типовий проект № 184-24-129 (а. с. 16-17), акт про проведення в натурі розбивки під фундамент житлового будинку і сараю в АДРЕСА_1 від 14 травня 1981 року (а. с. 14).

Судом установлено, що в подальшому номер будинку АДРЕСА_1 було змінено на номер будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом із рішення виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 135 від 12 квітня 2021 року «Про впорядкування адресних реквізитів» (а. с. 21).

Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

За результатами технічної інвентаризації станом на березень 1988 року на житловий будинок АДРЕСА_2 було виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого вказаний будинок має такі характеристики: житловий будинок, на плані зазначений літерою «А», має загальну площу 125,0 кв. м, житлову площу 64,7 кв. м, до якої відносяться веранда «а», ганок «а1», вбиральня «У» (а. с. 18-20).

Отже, станом на березень 1988 року житловий будинок АДРЕСА_2 було добудовано та прийнято в експлуатацію.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна.

Згідно зі ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю 1969 року, чинного на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з подружжя визнаються рівними.

Ураховуючи приписи діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та того факту, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є майном, нажитим подружжям ОСОБА_5 за час шлюбу, частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у житловому будинку є рівними (по 1/2 частини).

Відповідно до довідки № 294 від 06 вересня 2021 року, виданої КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради, житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , станом на 31 грудня 2012 року на праві власності не зареєстровано (а. с. 33).

Згідно з інформаційною довідкою № 273040871 від 02 вересня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , інформація відсутня (а. с. 34).

Отже, документи на новозбудований житловий будинок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 юридично не оформлено та не зареєстровано будинок належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 22).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 54) та матеріалами спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 . Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 9). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого ОСОБА_3 заведено спадкову справу за № 81/2017 (а. с. 50-52).

Згідно з копією спадкової справи спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла дружина ОСОБА_1 . Дочка померлого ОСОБА_6 та син померлого ОСОБА_7 подали до нотаріальної контори в установлений законом шестимісячний строк заяви про відмову від прийняття спадщини. ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, у тому числі на земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у АДРЕСА_2 . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах справи відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 781/02-31 від 21 липня 2021 року (а. с. 32).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_2 виготовлена технічна документація станом на 12 жовтня 2020 року (а. с. 35-39). Відповідно до технічного паспорта житловий будинок має такі характеристики: житловий будинок, на плані зазначений літерою «А», має загальну площу 135,39 кв. м, житлову площу 49,59 кв. м (1985 рік побудови), до нього відносяться: веранда «А1» (1985 рік побудови), ганок з козирком «а» та господарські будівлі та споруди: сарай «Б» (1990 рік побудови), погріб «П», вбиральня «У», огорожа №1, ворота/хвіртка № 2/3. Дійсна вартість будинку становить 186049,00 грн.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Так, на час будівництва вказаного будинку та господарських побудов діла постанова Ради Міністрів УРСР «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» від 12 березня 1981 року № 125, яка втратила чинність згідно з постановою КМУ від 15 жовтня 1992 року № 587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449, де вперше було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва.

Крім того, у п. 3.1 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 9 постанови «Про судову практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7, право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126 роз`яснено, що по об`єктах, які збудовані до 05 серпня 1992 року, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.

Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Беручи до уваги зазначені нормативно-правові акти, ВССУ у вищевказаному листі робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи.

Отже, по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Крім того, згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватися в судовому порядку.

Судом встановлено, що за життя документи на спірний житловий будинок ОСОБА_3 юридично не оформив, право власності на житловий будинок залишилося не зареєстрованим, це є перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом на цей житловий будинок.

Судом також встановлено, що житловий будинок збудовано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка на праві власності належала померлому ОСОБА_3 , будинок уведено в експлуатацію, отримано технічний паспорт на нього в БТІ станом на березень 1988 року.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 як частку у спільному сумісному майні подружжя, а також на 1/2 частини вказаного житлового будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 (разом цілий житловий будинок), а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1860,50 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5).

Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 318, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 200, 211, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Носівка в особі Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 135,39 кв. м, житловою площею 49,59 кв. м з господарськими будівлями та спорудами.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Носівському районі Чернігівської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений у Чернігівському РУ ТВБВ 10024/0260 в АТ "Ощадбанк" за реквізитами: рахунок отримувача UA0025645, отримувач коштів ГУК у Черніг.обл/тг м. Носівка/22030101, код класифікації доходів бюджету 22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37972475, судовий збір в сумі 930 (дев`ятсот тридцять) грн. 25 коп. відповідно до квитанції № 202 від 06 жовтня 2021 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: територіальна громада м. Носівка в особі Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області, , місцезнаходження: м. Носівка Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 20.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина