Справа № 504/280/18
Провадження № 2/504/276/21
РІШЕННЯ
25.02.2021 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря Мельникової В.М., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, смт. Доброслав, позов Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 до ОСОБА_1 грошової суми, судового збору, -
У січні 2018 року представник В/Ч НОМЕР_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , яким просив суд стягнути з відповідачки грошову суму 3658,15 грн. на відшкодування завданої шкоди.
Крім того, просив вирішити питання судового збору.
На обгрунтування позову заявник зазначив, що ОСОБА_1 04.11.2014 року було призначено на посаду провідного бухгалтера фінансово економічної служби ВЧ НОМЕР_1 .
Під час проведення аудиту фінансово- економічної діяльності ВЧ НОМЕР_1 було виявлено, що провідним бухгалтером ОСОБА_1 було переплачено премію військовослужбовцю ОСОБА_2 , а саме, замість необхідних 470% премії, виплачено 750% премії, внаслідок чого виникла переплата в сумі 3658,15 грн.
Добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовляється.
ОСОБА_1 спочатку не визнала позовні вимоги, пояснила, що не підписувала ані відомості, ані платіжного доручення.
Пізніше, під тиском доказів, визнала позовні вимоги, зазначила, що так, дійсно, саме нею складено відповідні відомості, та підписано платіжне доручення.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до наступного:
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статей 1 і 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у редакції від 30 липня 2015 року (тут і надалі), військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу, що є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").
Окремі військові посади в мирний час можуть заміщатися (на умовах строкового трудового договору) цивільними особами у порядку, встановленому Міністерством оборони України, або резервістами в порядку, встановленому Генеральним штабом Збройних Сил України (частина третя статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").
Положеннями пунктів 1.2-1.4 Порядку визначено, що у Збройних Силах України в мирний час можуть заміщатися цивільними особами окремі військові посади, які включені у Тимчасовий перелік військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), у тому числі посади, укомплектовані військовослужбовцями-жінками, на період їх відпусток у зв`язку з вагітністю та пологами, а також посади, укомплектовані військовослужбовцями на період їх відпусток по догляду за дитиною.
Військова посада може бути заміщена лише працівником, який не є державним службовцем та має споріднену спеціальність, що відповідає коду посади відповідно до Класифікатора професій (КП ДК 003:2010), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року N 327.
Регулювання трудових відносин працівників, які заміщують військові посади, здійснюється відповідно до чинного законодавства.
Отже, особа, яка працює за строковим трудовим договором, який укладено відповідно до вимог частини третьої статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", заміщає у мирний час окрему військову посаду у Збройних Силах України, несе відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, працювала у військової частини НОМЕР_1 на підставі укладеної трудової угоди. Крім того, відповідач є особою з повною матеріальною відповідальністю, що доведено матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Судом встановлено, що 30.08.2015 року підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність касира.
Актом проведення аудиту по ВЧ НОМЕР_1 від 19.10.2017 року встановлена переплата премії військовослужбовцю ОСОБА_2 , а саме, замість необхідних 470% премії, виплачено 750% премії, внаслідок чого виникла переплата в сумі 3658,15 грн.
Судом встановлено, що розрахункова відомість за лютий 2016 року по ВЧ НОМЕР_1 , та платіжне доручення № 38 від 19.02.2016 року містять підпис ОСОБА_1 .
Суд вважає, що при таких обставинах позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання судового збору, суд виходить з того, що оплата судового збору в сумі 1600 грн. документально підтверджена платіжним дорученням № 520 від 21.12.2017 року, тому цю суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст. 130 КЗпП України, ст.ст. 258-260, 373 ЦПК України, суд, -
Позов Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , НОМЕР_3 на користь Військової частини НОМЕР_1 грошову суму 3658,15 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , НОМЕР_3 на користь Військової частини НОМЕР_1 на відшкодування витрат по оплаті судового збору 1600 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.К. Барвенко