ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» березня 2021 року

м. Харків

справа № 645/1561/17-ц

провадження № 22ц/818/1759/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2020 року в складі судді Бондарєвої І.В.

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в розмірі 26 902,87 грн, 3% річних - 335,15 грн, інфляційні втрати - 2816,47 грн та витрати по сплаті судового збору - 1600,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року змінено, скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрат зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн, судові витрати компенсувати за рахунок держави, в іншій частині заочне рішення суду - залишено без змін.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року в складі судді Іващенко С.О. по справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води за нововиявленими обставинами.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу на розгляд до іншого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що в заяві від 08 грудня 2020 року він додатково просив вказати частину і пункт статті 424 ЦПК України для визначення процесуального строку для подачі заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, але суддя неймовірно швидко постановила ухвалу про повернення його заяви. Зазначив, що заяву подано у законний спосіб та встановлений частиною 2 статті 424 ЦПК України строк у три роки, а не 30 днів, як вказує суддя, і тому ніякого клопотання про поновлення строку на її розгляд не потребує.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року заявником не усунуто, у зв`язку з чим на підставі статті 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Проте, судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтями 55, 124 Конституції України та частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року в складі судді Іващенко С.О. по справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води за нововиявленими обставинами.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху та апелянту надано строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме надання документу про сплату судового збору в розмірі 420,40 грн або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

На виконання ухвали судді 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків та надав докази звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху та апелянту надано строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме надання клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Копію вказаної ухвали, ОСОБА_1 отримав 01 грудня 2020 року.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Як вбачається з практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Частиною 1 статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Статтею 424 ЦПК України передбачено строки подання заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.

Зокрема, пунктом 1 статті 424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що підставами для такого перегляду є відсутність у позивача оригіналів первинних документів, відмова суду у скасуванні заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року та неправомірні дії представників позивача.

ОСОБА_1 зазначив, що розслідування цих обставин почалося з грудня 2019 року, а здобуті ним влітку 2020 року, без зазначення конкретної дати, а з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами звернувся лише 28 вересня 2020 року, тобто з порушенням строків, визначених пунктом 1 частини 1 статі 424 ЦПК України.

При цьому, ОСОБА_1 не заявив клопотання про поновлення цього строку.

Статтею 426 ЦПК України передбачено форму та зміст заяви.

Так, заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.

У заяві зазначаються: 1) найменування суду, якому адресується заява; 2) ім`я (найменування) особи, яка подає заяву, місце її проживання чи місцезнаходження; 3) інші учасники справи; 4) дата ухвалення і зміст судового рішення, про перегляд якого подано заяву; 5) нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення; 6) посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин.

До заяви додаються: 1) копії заяви відповідно до кількості учасників справи; 2) документ про сплату судового збору; 3) докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин; 4) документ, що підтверджує повноваження представника особи, яка подає заяву, - якщо заява підписана таким представником; 5) клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу; 6) у разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення.

До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина 3 статті 427 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина перша статті 185 ЦПК України).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку на звернення з даною заявою та неподанням ним відповідного клопотання про поновлення цього строку, тому наявні підстави для залишення заяви без руху та надання строку для усунення недоліків. У зв`язку з чим, посилання ОСОБА_1 на те, що заяву подано у законний спосіб та встановлений частиною 2 статті 424 ЦПК України строк у три роки, а не 30 днів, як вказує суддя, і тому ніякого клопотання про поновлення строку на її розгляд не потребує, є необгрунтованими.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали судді від 24 листопада 2020 року про залишення заяви без руху ОСОБА_1 отримав лише 01 грудня 2020 року та, враховуючи наданий строк 5 днів з дня її отримання, останній мав час до 07 грудня 2020 року (перший робочий день після вихідних днів) на виконання вимог вказаної ухвали.

Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами 5, 6 статті 124 ЦПК України передбачено, що останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції в порушення вимог чинного процесуального законодавства, а саме в останній день наданого судом ухвалою від 24 листопада 2020 року визнав неподаною та повернув заяву ОСОБА_1 .

Крім того, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.