Провадження № 2/761/7839/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення недоплаченої частини заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

визнати протиправними та скасувати накази №207 від 28.12.2012, №183 від 29.11.2013 року, №84 від 24.09.2015 року, №41 від 29.04.2016 року, №103 від 30.11.2016 року, №114 від 30.12.2016 року; №30 від 28.04.2017 року; №73 від 30.11.2017 року, №28 від 27.06.2018 року; №67 від 30.11.2018 року та №26 від 27.06.2019 року;

стягнути з відповідача на користь позивача частину заробітної плати з 01.11.2013 року по 17.10.2019 року, яка на день подачі позову складає 205 068,56 грн. з урахуванням податків та обов`язкових платежів.

Вимоги обгрунтовані тим, що з 1978 року позивач перебуває в трудових відносинах з відповідачем та з 17.10.2019 року на посаді директора Театру-студії кіноактора.

03.10.2019 року позивача було ознайомлено з наказом №200/1-к від 20.05.2013 року яким було встановлено неповний робочий день - 4 години при п`ятиденному робочому тижні.

Не погодившись із зазначеним наказом позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва (справа №752/20718/19).

При розгляді зазначеної справи позивачу стало відомо про оскаржувані накази. Вказані накази суд не досліджував та не надавав їм правової оцінки, а тому оскільки позивач вважає, що зазначені накази (оскаржувані) встановлюють 0,5 ставки посадового окладу, записи про які містяться в особовій картці № 1513 , звернувся до суду із зазначеними вимогами, так як вважає що відповідач в порушення вимог ст.ст.32, 56, 103 КЗпП України не попереджав про зміну істотних умов праці за два місяці. Як зазначає позивач, зміни в організації виробництва і праці відповідачем не вводилися, отже і зміна розміру оплати праці є незаконною. А тому оскільки зміни умов праці є незаконними, позивач вважає, що за період з 01.11.2013 року по 17.10.2019 року має бути стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 205 068,56 грн.

28.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що при розгляді справи №752/20718/19 було встановлено, що позивач ознайомився з наказами про встановлення йому посадового окладу в розмірі 0,5 ставки з 29.11.2013 року. в тому числі і було встановлено, що позивач ознайомлений із оскаржуваними наказами. Також представник зауважує, що предметом розгляду справи Голосіївським районним судом м.Києва було і стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 30.11.2013 року до дня винесення рішення, при цьому були задоволені вимоги позивача за період з 20.05.2013 року по 29.11.2013 року та стягнуто з Кіностудії на користь ОСОБА_1 13 235,01 грн. В іншій частині позову було відмовлено, тобто в стягненні заробітної плати за період з 30.11.2013 року по 03.06.2020 року. В табелях обліку робочого часу, які сам позивач підписував з 2013 року зазначався 4-х годинний робочий день.

01.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначаив, що оскаржувані накази є наказами про затвердження штатного розпису і не мають жодного відношення до зміни істотних умов праці та встановлення позивачу неповного робочого дня. Також представник зазначає, що єдиним наказом, який встановлював неповний робочий день позивачу, був наказ №200/1-к від 20.05.2013 року. У відповіді на відзив представник вказав, що після ознайомлення із змістом оскаржуваних наказів потреби у їх скасуванні немає, а тому просив прохальну частину позовної заяви викласти в редакції, що стосується лише стягнення частини заробітної плати в сумі 205 068,56 грн.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Позивач та його представник не повідомили суд про поважність причин неявки в судове засідання. Представник відповідача звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення заявлених позовних вимог, сторони належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, задля уникнення затягування розгляду справи, суд не позбавлений можливості вирішити заявлені вимоги у відсутність сторін, тому на підставі положень статті 223 ЦПК України ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 93 КЗпП України надано визначення заробітної плати - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон № 108/95-ВР) працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

За пунктом 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до статті 29 Закону № 108/95-ВР при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Як зазначає позивач в позовній заяві, він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 1978 року.

Однак доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надав.

В той же час, відповідач у відзиві на позовні вимоги не заперечує факту наявності трудових відносин.

Як встановлено судом, в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебувала справа (№752/20718/19) за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі.

В позовних вимогах позивач просив: визнати протиправним та скасувати наказ № 200/1-к від 20 травня 2013 року; поновити йому попередні умови праці; стягнути з ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка" на його користь заробітну плату у сумі 216 827 грн 54 коп з урахуванням податків та обов`язкових платежів. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В той же час, постановою Київського апеляційного суду від 20.10.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року в частині визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення яким позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково - визнано протиправним та скасовано наказ №200/1-к від 20 травня 2013 року; стягнуто з державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка» на користь ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 13 235 (тринадцять тисяч двісті тридцять п`ять) грн 01 коп з урахуванням податків та обов`язкових платежів. В іншій частині рішення залишено без змін.

Як встановлено судом, наказом № 4-к від 06 січня 1995 року ОСОБА_1 призначений директором Театру - студії кіноактора, яка є структурним підрозділом Київської кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка.

Наказом № 200/1-к від 20 травня 2013 року "Про переведення на іншу роботу" позивача ОСОБА_1 було переведено на неповний робочий день та встановлено заробітну плату у розмірі 0,5 ставки посадового окладу.

Також судом встановлено, що на звороті Особової картки №1513 містяться підписи ОСОБА_1 щодо неодноразового ознайомлення з наказами про встановлення йому посадового окладу та щодо отримання трудової книжки 18 жовтня 2019 року. При цьому, підпис позивача щодо ознайомлення з наказом №200/1-к від 20 травня 2013 року в особовій картці відсутній.

З копії наказу №200/1-к про переведення на 0,5 ставки також не вбачається підпису позивача у графі «Працівника», а також дати ознайомлення з даним наказом.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу № 200/1-к від 20 травня 2013 року.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про неправомірність наказу про переведення ОСОБА_1 на 0,5 ставки з окладом 1990,00 грн, наявні підстави для стягнення на користь позивача недоотриманої ним заробітної плати.

Однак, визначаючи розмір заробітної плати, що підлягає стягненню, суд врахував, що на звороті Особової картки №1513 містяться підписи ОСОБА_1 щодо ознайомлення з наказами про встановлення йому посадового окладу 0,5 ставки: №183 від 29 листопада 2013 року, №84 від 24 вересня 2015 року, №103 від 30 листопада 2016 року, №114 від 30 грудня 2016 року, №173 від 30 листопада 2017 року, №28 від 27 червня 2018 року, №67 від 30 листопада 2018 року та №26 від 27 червня 2019 року.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений із наказами про встановлення йому посадового окладу у розмірі 0,5 ставки з 29 листопада 2013 року. Правомірність вказаних наказів ОСОБА_1 не оспорював.

За таких обставин стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає заробітна плата з розрахунку повної ставки за період з 20 травня 2013 року по 29 листопада 2013 року, яка, відповідно до довідки про заробітну плату позивача, становить 13 235,01 грн з урахуванням податків та обов`язкових платежів.

Позовні вимоги іншій частині, враховуючи наявність доказів про ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом наказів щодо встановленого йому розміру заробітної плати, задоволенню не підлягають.

Обставини встановлені рішенням суду у відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, сторони не оскаржували постанову Київського апеляційного суду.

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 20.10.2020 року, наказом №240-к від 11.11.2020 року Державне підприємство «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» скасувало наказ від 20.05.2013 року №200/1-к про переведення ОСОБА_1 , директора театру-студії кіноактора на 0,5 ставки.

Представник відповідача надала суду копії наказів №207 від 28.12.2012, №183 від 29.11.2013 року, №84 від 24.09.2015 року, №41 від 29.04.2016 року, №103 від 30.11.2016 року, №114 від 30.12.2016 року; №30 від 28.04.2017 року; №73 від 30.11.2017 року, №28 від 27.06.2018 року; №67 від 30.11.2018 року та №26 від 27.06.2019 року, однак вони всі стосуються затвердження штатного розпису та не мають жодного відношення до зміни істотних умов праці та встановлення позивачу неповного робочого дня.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що єдиним наказом, який встановлював неповний робочий день позивачу, був наказ №200/1-к від 20.05.2013 року та після ознайомлення із змістом оскаржуваних наказів потреби у їх скасуванні немає, а тому просив прохальну частину позовної заяви викласти в редакції, що стосується лише стягнення частини заробітної плати в сумі 205 068,56 грн.

В той же час позивач та його представник не подали будь-яких заяв у відповідності до вимог ЦПК України, зокрема щодо відмови від позовних вимог в цій частині та діюче законодавство не надає права стороні позивача у відповіді на відзив викладати прохальну частину позовної заяви в новій редакції.

Отже, враховуючи що оскаржувані накази не мають жодного відношення до зміни істотних умов праці та встановлення позивачу неповного робочого дня, постановою Київського апеляційного суду від 20.10.2020 року вирішено питання про стягнення заборгованості по заробітній платі у зв`язку із скасуванням наказу №200/1-к від 20.05.2013 року про переведення ОСОБА_1 на 0,5 ставки в тому числі за період з 01.11.2013 року по 17.10.2019 року (оскільки ці обставини досліджувались судом), таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення недоплаченої частини заробітної плати - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула