ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» вересня 2021 року м. Херсон

Справа № 649/185/21

Провадження № 22-ц/819/1388/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарДундич А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Яценка О. М. від 26 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що вона з 2001 року по 2018 рік працювала на посаді молодшої медичної сестри КП «Цюрупинська ЦРЛ» та звільнена за власним бажанням.

Як працівнику комунального підприємства їй було надано житло за адресою: АДРЕСА_1 з перспективою його переведення у житлове документально, тому вона здійснювала поточний ремонт, утримувала його в належному для життя стані.

Позивач зазначала, що вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним майном більше 18 років, тому просила суд визнати за нею право власності на частину нерухомого майно, а саме літ. «Г», «Д», «К», «Ж», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . за набувальною давністю.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26 квітня 2021 року позовнi вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину нерухомого майна, а саме літ. «Г», «Д», «К», «Ж», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі Великокопанівська сільська рада, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що рішенням виконавчого комітету Великокопанівської сільської ради № 91 від 29 липня 2009 року позивачці було виділено приміщення пральні, розташованої на території Великокопанівської дільничної лікарні для проживання на квартирних умовах, однак остання тривалий час у вказаному приміщенні не проживала у зв`язку з відсутністю комунікацій; на момент розгляду справи рішення виконавчого комітету Великокопанівської сільської ради №26 від 17 лютого 2016 року, на яке посилався суд у рішенні скасовано і не може бути доказом у справі; нерухоме майно, право на яке суд визнав за позивачкою, знаходиться на земельній ділянці, цільове призначення якої не являється категорією для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Литвинов І. В. доводи апеляційної скарги вважає не обґрунтованими, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач добросовісно заволоділа і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти частиною нерухомого майна, а саме літ. «Г», «Д», «К», «Ж», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та наданими свідками поясненнями, доказів протилежного у судовому засіданні не встановлено.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17.

З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Великокопанівської сільської ради № 91 від 29 липня 2009 року ОСОБА_2 виділено приміщення колишньої прачечної, яке розташоване на території Великокопанівської дільничної лікарні для проживання на квартирних умовах /а. с. 110/.

Рішенням комітету Великокопанівської сільської ради № 26 від 17 лютого 2016 року вирішено виділити з майнового комплексу Великокопанівської дільничної лікарні в самостійне господарство кухню з прибудовою та господарчі будівлі, та присвоїти міліцейську адресу: АДРЕСА_1 /а. с. 9/.

Рішенням комітету Великокопанівської сільської ради № 167 від 30 вересня 2016 року надано нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 . Копані у користування ОСОБА_2 , надано дозвіл на переобладнання нежитлового приміщення в житлове, отримання документів та реєстрацію права власності /а. с. 112/.

Відповідно до акту матеріального обстеження житлових умов від 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 проживає в нежитловій будівлі старої забудови, яке складається з трьох приміщень: одне облаштоване під житло, два приміщення не придатні для проживання а. с. 16/.

З листа Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області № 1455 від 25 листопада 2019 року вбачається, що на даний час ОСОБА_1 не працює в установі КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Великокопанівської сільської ради , звільнилася за власним бажанням; житло їй надавалося, як працівнику установи КНП «ЦПМСД»; приміщення знаходиться у цілісному майновому комплексі КНП на земельній ділянці площею 0,9820 га з кадастровим номером :01:001:0441, яка належить територіальній громаді в особі Великокопанівської сільської ради на праві комунальної форми власності з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги під розміщення існуючих будівель і споруд дільничної лікарні; земельна ділянка не може бути виділена під будівлю, про яку вказує заявник та у зв`язку з цим не може бути в подальшому оформлена /а. с. 32/.

Фактично спір між сторонами стосується питання переведення та оформлення нежитлових приміщень у житлові, раніше надані позивачці у користування та виділення земельної ділянки для їх обслуговування.

Таким чином, приміщення, яке є предметом спору та на яке позивачка просить визнати право власності за набувальною давністю, виділено в користування і перебуває у комунальній власності, тому не можна вважати володіння позивачкою приміщенням добросовісним і безтитульним в розумінні статті 344 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивачем не було доведено наявність всіх передбачених законом умов для можливості визнання за собою права власності за набувальною давністю, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Великокопанівської сільської ради підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 372,00 грн.

Керуючись статтями 367,368, 374. 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26 квітня 2021 року скасувати, постановити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 24 вересня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова