Дата документу 22.12.2021 Справа № 331/4208/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/4208/18 Головуючий у 1 інстанції Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/3725/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності; про визнання протиправними дій КЕВ м. Запоріжжя щодо проведення тарифно-кваліфікаційної атестації, про визнання протиправним та скасування протоколу №1 (висновку) тарифно-кваліфікаційної комісії КЕВ м. Запоріжжя щодо невідповідності займаній посаді та звільнення; про стягнення заробітної плати, компенсації по заробітній платі, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності; про визнання протиправними дій КЕВ м. Запоріжжя щодо проведення тарифно-кваліфікаційної атестації, про визнання протиправним та скасування протоколу №1 (висновку) тарифно-кваліфікаційної комісії КЕВ м. Запоріжжя щодо невідповідності займаній посаді та звільнення; про стягнення заробітної плати, компенсації по заробітній платі, стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що 04.05.2012 року вона була прийнята на роботу до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя та переведена на посаду економіста виробничого відділення 1 категорії 9 розряду (основний штат 45/004) згідно п.2 наказу по установі від 30.07.2013 року №166, про що зроблено запис в трудовій книжці за №47. На цій посаді вона працювала до 15.08.2018 року.

Наказом начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 21.06.2018 року №73 п.1 ОСОБА_1 була притягнута до дисциплінарного стягнення (догана).

Вказаний наказ № 73 від 21.06.2018 року є незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів адміністрації - роботодавця, оскільки нею не вчинено жодних дисциплінарних проступків, не порушено правил трудової дисципліни та належним чином і в повному об`ємі виконувались посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією.

Дії посадових осіб КЕВ м. Запоріжжя носили протиправний характер щодо проведення тарифно-кваліфікаційної атестації та їх висновок не відповідає закону.

Протягом 30.04.2015 року по 30.09.2016 року на вимогу Адміністрації КЕВ м. Запоріжжя наказ №42-2015 вона безкоштовно, окрім своєї основної роботи економіста виробничого відділення, виконувала за суміщенням обов`язки бухгалтера фінансово-економічного відділення. Її звернення до начальника/ТВО начальника КЕВ м. Запоріжжя Завальнюка Р.І. та ОСОБА_2 передбачені законодавством України 50% від окладу, зводились нанівець.

Начальником КЕВ м. Запоріжжя п/п ОСОБА_3 та посадовими особами КЕВ за наказом по установі від 21.06.2018 року №73 були здійснені протизаконні дії щодо проведення тарифно-кваліфікаційної атестації економіста виробничого відділення ОСОБА_1 та створено протокол №1 (висновок) тарифно-кваліфікаційної комісії КЕВ м. Запоріжжя щодо відповідності позивача займаній посаді та звільнення. Вищезазначені дії посадових осіб та їх створений протокол суперечать чинному законодавству України та не мають законного підґрунтя.

Методом психологічного впливу адміністрація КЕВ провела атестацію виключно їй.

Атестацію проводили за Актом про результати службового розслідування від 20.06.2019 року заступника начальника КЕВ м. Запоріжжя підполковника Кравченко А.О. в якому її звинуватили в тому, що в фінансово-економічному відділенні з 01.01.2012 року по 31.10.2016 року відсутні меморіальні ордери по субрах. 113 і форми 3-11.

Підполковник ОСОБА_2 звинуватив економіста виробничого відділу в тому, що в бухгалтерії не ведуться регістри бухгалтерського обліку п`ять років.

В період суміщення з 30.04.2015 по 30.09.2016 року вона вела бухгалтерський облік по субрахунку 113 «Малоцінні необоротні матеріальні активи», всі документи були прошиті, пронумеровані та в ході аудиту Південного територіального управління внутрішнього аудиту м. Одеса обревізовані та на кожному томі завірені підписом аудитора підполковника Зіманкова.

КЕВ м. Запоріжжя порушив п.4 ст.11 розд. ІІІ Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 №4312-VI т.я. атестацію провели за рішенням начальника КЕВ, який не затверджував положення про проведення атестації, графік проведення атестації. Інформація про проведення атестації не доводилась до її відома не пізніше ніж за два місяці до її проведення. Головний бухгалтер ОСОБА_4 викликала її до кабінету помічника начальника КЕВ з МТЗ ОСОБА_5 , де їй повідомили, що зараз будуть атестувати за наказом ОСОБА_3

КЕВ м. Запоріжжя порушив п.5 ст.11 розд. ІІІ Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 №4312-VI т.я. атестаційна комісія не була сформована з висококваліфікованих фахівців.

КЕВ м. Запоріжжя порушив п.8 ст.11 розд. ІІІ Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 №4312-VI т.я. її безпосередній начальник виробничого відділення ОСОБА_6 на працівника ОСОБА_1 , для якої створили атестацію, з характеристикою що подається атестаційній комісії не пізніше ніж за тиждень до атестації не ознайомлювали.

КЕВ м. Запоріжжя порушив п.9 ст.11 розд.ІІІ Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 №4312-VI т.я. не допускається проведення оцінки професійного рівня та кваліфікації працівника за ознаками, що безпосередньо не пов`язані з виконуваною роботою. Коли вона зайшла до кабінету кабінету помічника начальника КЕВ з МТЗ ОСОБА_5 , то саме головний бухгалтер ОСОБА_4 повідомила їй , що працівники КЕВ м.Запоріжжя проводитимуть атестацію за наказом начальника КЕВ ОСОБА_3 .. Працівник ОСОБА_7 зачитала наказ по установі від 21.06.2018 року №73 «Про результати проведення службового розслідування»

Вона поставила підпис про ознайомлення в наказі начальника КЕВ №73 та попросила надати затверджене положення про атестаційну комісію установи. Головний бухгалтер ОСОБА_4 та інженер з охорони праці ОСОБА_8 пояснили, що такого положення поки не існує в установі. Про відсутність положення про атестаційну комісію їй було відомо, оскільки вона вичитувала колективний договір та була членом ради трудового колективу.

Відповідно до тексту наказу №73 її атестували за ознаками кваліфікації бухгалтера, але між роботодавцем та нею підписано трудовий договір на виконання обов`язків економіста виробничого відділення. Таким чином КЕВ м. Запоріжжя порушив ст.21 КЗпП України.

Член тарифно-кваліфікаційної комісії начальник житлової групи ОСОБА_9 протокол №1 від 23.06.2018 року підписувати відмовилась.

Рівень її кваліфікації підтверджується:

- дипломом за кваліфікацією «Вчитель» ДЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний інститут» та додатком, завіреним нотаріально (2001 рік);

- дипломом «з відзнакою» за кваліфікацією «Фінансист» ВНЗ «Запорізький національний технічний університет» та додатком, завіреним нотаріально (2003);

- довідкою про успішне проходження практичних занять в Контрольно-ревізійному управлінні в Запорізькій області (2008 рік);

- свідоцтвом про підвищення кваліфікації «Іноземна мова професійного спрямування» ДВНЗ «Запорізький національний університет» (2010 рік);

- свідоцтвом за кваліфікацією «Бухгалтер з умінням роботи на ЕОМ» Класичний приватний університет та додаток до свідоцтва (2012 рік);

- дипломом магістра за кваліфікацією керівники та спеціалісти управлінь відділів державної адміністрації ДВНЗ «Запорізький національний університет» та додатком, завіреним нотаріально 2012 рік).

Для передачі знань та вмінь з бухгалтерського обліку, фінансової та статистичної звітності на запрошення Запорізького центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади вона викладає головним бухгалтерам Запорізької області. На адресу керівництва КЕВ м. Запоріжжя неодноразово надходили листи-подяки від Запорізької обласної державної адміністрації від 20.10.2014 р. начальник ОСОБА_10 ; 18.11.2016 р. начальник ОСОБА_3 ; 17.03.2017 p. ТВО начал. ОСОБА_2 .

За період роботи вона неодноразово мала не своєчасно нараховану та/або не своєчасно виплачену заробітну плату. Її запити про інформацію по заробітній платі адміністрацією КЕВ м. Запоріжжя ігноруються. 17 травня 2018 року бухгалтером фінансово-економічного відділення видано розрахункові листи по заробітній платі.

За наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 30.04.2015 року №42 на неї як на економіста виробничого відділення 9 розряду були покладені обов`язки, бухгалтера 9 розряду (на вакантну посаду без посадової інструкції) по веденню бухгалтерського обліку по субрахунку 113. В період з 30.04.2015 року по 30.09.2016 року на вимогу Адміністрації КЕВ м. Запоріжжя вона, окрім своєї основної роботи у виробничому відділенні, безкоштовно виконувала обов`язки бухгалтера фінансово-економічного відділення КЕВ і вела бухгалтерський облік за субрахунком 113. В зв`язку з великим обсягом документів по бухгалтерському обліку їй доводилось залишатись після 17.00 год. до глибокої ночі, працювати у вихідні та неробочі дні без оплати за виконувану роботу. Її звернення до начальника КЕВ м. Запоріжжя п/п ОСОБА_3 виплатити належну заробітну плату за виконану роботу бухгалтера, окрім своєї основної, залишені без розгляду.

За період з 30.04.2015 року по 30.09.2016 року КЕВ м. Запоріжжя недонарахував їй доплату за ведення бухгалтерського обліку у сумі 15512,00 грн. - 3024,84 грн. (податок18%, військовий збір 5%) = 12487,16 грн.

Бухгалтерський облік та фінансову звітність по «непорушним запасам» на вимогу начальника КЕВ м. Запоріжжя вона вела безоплатно з 30.07.2013 року по 15.08.2018 року.

В період роботи на посаді економіста виробничого відділення КЕВ м. Запоріжжя згідно своєї професійної діяльності вона постійно працювала з відомостями, які становлять державну таємницю. В квітні 2018 року після відпустки 26 та 27 квітня в умовах робочого часу вона виконувала контролі з грифом «таємно» за документами в умовах режимних обмежень, що підтверджено табелем обліку робочого часу по КЕВ м. Запоріжжя та записами внутрішнього опису матеріальних носіїв секретної інформації (форма№18).

Право на встановлення надбавки передбачено положеннями ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.94 p. № 3855-ХІІ . Так, згідно зі ст. 30 цього Закону у разі, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розмір і порядок надання якої встановлюються КМУ.

В травні 2018 року вона отримала розрахунковий листок по заробітній платі за квітень, звернулася до Адміністрації в прийомні години щодо питання недоплаченої заробітної плати за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю за 2 дні.

Оклад 320,84 * 10% = 32,08 грн. податок ФО 32,08 * 18% = 5,77 грн. військовий збір 32,08 * 1,5% = 0,48 грн.

Таким чином, на день звільнення не виплачено доплату за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю 25,83 грн.

Наказом ТВО начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 14.08.2018 р. №220 вона була звільнена з роботи як порушниця трудової дисципліни.

Начальник КЕВ м. Запоріжжя підполковник ОСОБА_3 за власним розсудом створив комісію по трудовим спорам, не зважаючи на те, що на загальних зборах трудового колективу та адміністрації було обрано шляхом відкритого голосування голову та членів комісії по трудовим спорам.

Вказаний наказ № 220 від 14.08.2018 року вважає незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів адміністрації - роботодавця, оскільки нею не вчинено жодних дисциплінарних проступків, не порушено правил трудової дисципліни та належним чином і в повному об`ємі виконувались посадові обов`язки, визначені Посадовою інструкцією, дії посадових осіб КЕВ м. Запоріжжя носили протиправний характер щодо проведення засідання комісії по трудовим суперечкам, призначеної наказом начальника та їх висновок - протокол №2 не відповідає закону.

З наказом про звільнення вона ознайомлена 15 серпня 2018 року. Розрахунку по заробітній платі в повному обсязі не отримала.

Незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення, порушення її прав та гарантій як працівника призвели до руйнування ділової репутації, до значних моральних страждань, погіршення стосунків з колегами , втрати впевненості у майбутнє, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль для організації свого життя.

Щоразу, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, вона відчуває наслідки статті звільнення. Роки навчання, досвід роботи, повага колег в один день рухнули із-за неприязних відносин керівника до підлеглого. З дня в день їй не виплачували належну заробітну плату, занижували або взагалі не платили премії, відкликали неодноразово із соціальних відпусток, нерідко відпускні отримувала в середині відпустки, а не за три дні до відпустки, як вимагає законодавство України.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності; визнати протиправними дій КЕВ м. Запоріжжя щодо проведення тарифно-кваліфікаційної атестації, визнати протиправним та скасувати протокол №1 (висновок) тарифно-кваліфікаційної комісії КЕВ м. Запоріжжя щодо невідповідності займаній посаді та звільнення; стягнути з КЕВ м. Запоріжжя на її користь заробітну плату, компенсацію по заробітній платі, середній заробіток, моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 04.05.2012 року була прийнята на роботу до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на посаду бухгалтера 9 розряду.

08.04.13 р. переведена з посади бухгалтера 1 категорії на посаду бухгалтера фінансово економічного відділення 9 розряду.

01.08.2013 р. переведена на посаду економіста виробничого відділення 1 категорії 9 розряду.

15.08.2018 р. звільнена за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (п.3 ст.40 КЗпП України) згідно наказу № 220 від 14.08.2018 р., що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.27-31).

Заступником начальника головним-інженером КЕВ м. Запоріжжя підполковником Кравченко А.О. на підставі наказу № 70 від 19.06.2018 р. начальника квартирноексплуатаційного відділу м. Запоріжжя проведено службове розслідування стосовно передачі оборотних відомостей форми З-11працівником ЗСУ ОСОБА_1 працівнику ЗСУ ОСОБА_11 до 18.06.2018року (а.с.45).

Відповідно до наказу начальника КЕВ м. Запоріжжя №42 від 30.04.2015 року за економістом виробничого відділення ОСОБА_1 було закріплене ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113, наказ доведено до працівника ЗСУ ОСОБА_1 під особистий підпис. (а.с. 47,48).

Відповідно до Акту про результати службового розслідування від 20.06.2018 р. встановлено наступне: «В ході аудиту Південного територіального управління внутрішнього аудиту за період з 01.01.2012 по 31.10.2016 було встановлено, що за субрахунком 113 не складалися меморіальні ордери, а якщо складалися, то в них був відсутній підпис головного бухгалтера за період ведення бухгалтерського обліку економістом ОСОБА_1 . Також відсутні форми 3-11 «Оборотні відомості», про що винесено пропозицію №6 за результатами проведення аудиту.

08.08.2016 року видано наказ № 68 про передачу ведення бухгалтерського обліку від економіста ОСОБА_1 до бухгалтера ОСОБА_11 в строк до 11.08.2016 року з передачею всіх документів у прошитому вигляді та пронумерованими сторінками. Цей наказ не було виконано економістом ОСОБА_1

10.10.2016 року економістом ОСОБА_1 було передано лише залишки військового майна (оргтехніка та комп`ютерна техніка, яка обліковувалася за субрахунком 113, в цьому списку була відсутня) станом на 01.10.2016 року. Інші документи надавалися поступово на протязі півтора року. Станом на 19.06.2018 року не передано оборотні відомості форми 3-11 за субрахунком 113 (1113). Після неодноразових звернень бухгалтера ОСОБА_11 до ОСОБА_1 на головного бухгалтера було написано рапорт бухгалтером ОСОБА_11 , на підставі якого було написано рапорт на начальника КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_3 від 18.01.2018 року та викладено проблемне питання. В присутності начальника КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_3 , начальника виробничого відділення ОСОБА_6 та головного бухгалтера економіст ОСОБА_1 відмовилась відновлювати документи.

16.02.2018 року на ім`я головного бухгалтера працівника ЗСУ ОСОБА_12 було надано рапорт від бухгалтера ОСОБА_11 , в якому вона просила в наказовому порядку витребувати документи в економіста ОСОБА_1 (про що був написаний рапорт на начальника КЕВ м. Запоріжжя від 16.02.2018 року).

Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя № 20 від 13.03.2018 року економіста ОСОБА_1 було зобов`язано передати документи за субрахунком 113(1113).

29.03.2018 року головний бухгалтер працівник ЗСУ ОСОБА_12 написала рапорт на начальника КЕВ м. Запоріжжя про те, що економіст ОСОБА_1 передала до бухгалтерії м/о№9,17 за період липень, серпень та вересень 2016 року. Але оборотні відомості передані не були.

11.06.2018 року наказом №64 було подовжено дію п.3. наказу №20 від 13.03.2018 року у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у щорічної відпустці до 18.06.2018 року.

Станом на 19.06.2018 року документи в бухгалтерію не передані.

Аналітичний облік таких операцій ведеться в накопичувальній відомості форми №438 (меморіальний ордер №9), у якій записи здійснюються за кожним об`єктом окремо. Також за кожним аналітичним рахунком складаються оборотні відомості форми З-11. Обороти й залишки на кожному аналітичному рахунку оборотних відомостей заносяться у книгу "Журнал-головна".

Операції про рух необоротних активів відображалися до 2018 року в річній формі №5 "Звіт про рух необоротних активів".

Відсутність меморіальних ордерів та оборотних відомостей веде к викривленню даних, які заносяться до книги «Журнал-головна» та викривленню річної фінансової звітності в цілому.

З пояснення працівника ОСОБА_1 встановлено, що вона дійсно відповідальна згідно наказу ТВО начальника КЕВ м. Запоріжжя за ведення бухгалтерського обліку за субрахункам 113, але заробітну плату не отримувала.

Це не відповідає дійсності, тому як за період, коли економіст ОСОБА_1 вела бухгалтерський облік за субрахунком 113 з квітня 2015 року по жовтень 2016 року оплачувалась заробітна плата з напруженістю та преміями.

З пояснення працівника ОСОБА_1 встановлено, що станом на 30 вересня 2016р. ні Міністерством фінансів України, ні Державним казначейством України, ні Міністерством оборони України ведення оборотних відомостей по субрахунку 113 ще не придумали та форму не затвердили.

Це не відповідає дійсності, тому як форма З-11 застосовується в бюджетних установах для звірки даних складського та бухгалтерського обліку згідно наказу «Про затвердження типових форм обліку та списання запасів бюджетних установ та інструкції про їх складання» Державного казначейства України від 18 грудня 2000 року за № 962/5183 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Державного казначейства України від 28 січня 2002р № 12.

Відповідно до ст. 139 Кодексу закону про працю України «Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудову дисципліну».

Виходячи з вищенаведеного, пропоную: за низьку виконавчу дисципліну, систематично невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя № 68 від 05.08.2016., № 20 від 13.03.2018 р. працівнику ЗСУ ОСОБА_1 оголосити «Догана»; винести на розгляд комісії по трудовим суперечкам питання щодо систематичного невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя економістом ОСОБА_1 ; винести на розгляд атестаційної комісії питання щодо відповідності займаної посади економіста ОСОБА_1 »

З досліджених та наявних в матеріалах справи доказів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, не надала жодного доказу на спростування висновків, викладених в Акті про результати службового розслідування від 20.06.2018 р.

Встановлено, що за результатами проведення службового розслідування за низьку виконавчу дисципліну, систематичне невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя працівнику ЗСУ ОСОБА_1 наказом (КЕВ) №73 від 21.06.2018 року оголошена догана. Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена під підпис. (а.с.86- 88).

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

За приписами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку (ст. 148 КЗпП України).

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В силу приписів статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 застосовано органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника, згідно ст.147-1 КЗпП України, догана була застосована до позивача безпосередньо за виявленням проступку, не пізніше одного місяця з дня його виявлення, згідно ст.148 КЗпП України.

Перед тим, як застосовувати до позивачки догану, від неї були витребувані письмові пояснення. (а.с.70-74). При обранні виду стягнення відповідачем було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника, згідно вимог ст.149 КЗпП України.

Догана була оголошена позивачці в наказі і повідомлена працівникові під розписку 22.06.2018 року , у відповідності зі ст.149 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства, судом встановлено наявність порушення, що стало приводом для накладення стягнення, та додержання відповідачем передбачених ст. ст. 147-1, 148, 149КЗпП України правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень.

З матеріалів справи вбачається, що КЕВ м. Запоріжжя були надані суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 тривалий час, в порушення посадової інструкції та наказів начальника КЕВ № 68 від 08.08.2016 року, № 20 від 13.03.2018 р. не було передано до бухгалтерії документи за субрахунком 113(1113), що призвело до викривленню даних, які заносяться до книги «Журнал головна» та викривленню фінансової звітності в цілому, чим нею було знехтуване виконання посадових обов`язків.

Вказані висновки позивачем не спростовані та не підтверджені належними та допустимими доказами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

За систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку керуючись п.3 ст.40 КЗпП України ТВО начальником (КЕВ) ОСОБА_2 наказом №220 від 14.08.2018 року економіста виробничого відділення (КЕВ) ОСОБА_1 було звільнено (а.с.90).

Відповідно до наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя № 14 від 14.02.2018 року, за результатами проведення службового розслідування, за невиконання посадових обов`язків, порушення строків здачі щорічної звітності (4 КЕУ), згідно п. 4 розділу 8 Табелю термінових донесень з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення військ, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до неї застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказ начальника КЕВ м. Запоріжжя № 14 від 14.02.2018 року був оскаржений ОСОБА_1 до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду від 30 січня 2019року (справа №331/3561/18). Залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2019 року , у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу №14 від 14.02.2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності - відмовлено (Т.2, а.с.19-22).

Таким чином, судом вірно встановлено, що на час винесення наказу №73 від 21.06.2018 року, яким ОСОБА_1 оголошено догану, не втратив юридичної сили наказ №14 від 14.02.2018 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства, судом встановлено наявність порушення, що стало приводом для накладення стягнення, та додержання відповідачем передбачених п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

За приписами ст. 105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

ОСОБА_1 надано документи, які свідчать про здобуття нею спеціальності бухгалтера свідоцтво із додатком за кваліфікацією «Бухгалтер з умінням роботи на ЕОМ» (а.с.159,160).

Згідно наказу начальника КЕВ м. Запоріжжя №42 від 30.04.2015 року за економістом виробничого відділення ОСОБА_1 було закріплене ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113, наказ доведено до працівника ЗСУ ОСОБА_1 під особистий підпис (а.с.47-48).

Посилання на те, що закріплення за ОСОБА_1 ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113 є додатковою роботою з правом на доплати за суміщення, в наказі відсутні.

Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 4 грудня 1981 року № 1145 та «Інструкції про порядок і умови суміщення професій (посад) №53-ВЛ» на підприємствах, установах, організаціях суміщення професій (посад) має бути оформлено відповідною угодою (на визначений строк або безстроково) з виданням адміністрацією наказу.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відповідна угода між КЕВ м. Запоріжжя та ОСОБА_1 не укладалась, наказ про суміщення керівництвом КЕВ не видавався, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати, суми компенсації за невиплачену заробітну плату та стягнення в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також моральної шкоди є безпідставними.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що висновки, викладені тарифно-кваліфікаційною комісією в протоколі № 1 від 23.06.2018 р., комісією по індивідуальним трудовим суперечкам КЕВ в протоколі від 25.06.2018 р. відповідають фактам та обставинам встановленим судом на підставі вивчених доказів, а тому законні підстави ставити їх під сумнів у суду відсутні.

Згідно ч.2 ст. 27 Закону України «Про державну таємницю», рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Пунктом 6 Постанови КМУ від 15 червня 1994 р. N 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» визначено, що персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

ОСОБА_1 не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею було отримано доступ до секретної інформації та, відповідно, виконувались роботи, пов`язані з державною таємницею, а тому судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі .

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: