Cправа №549/2/21
Провадження№2/549/14/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2021 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Крєпкого С.І.

за участю: секретаря судового засідання Бибик О.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді селища Чорнухи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блумфілд» (далі - ТОВ «Блумфілд») про встановлення факту трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі,

установив:

Представник позивача - адвокат Рішко Н.І., звернулася до суду з позовом до ТОВ «Блумфілд» з вимогами:

-встановити факт трудових відносин між позивачем та ТОВ «Блумфілд»;

-зобов`язати директора ТОВ «Блумфілд» внести до трудової книжки у встановленому законом порядку записи про прийняття позивача на посаду прибиральника з 21.11.2019 та про звільнення з посади прибиральника за власним бажанням з 29.02.2020;

-стягнути з ТОВ «Блумфілд» на користь позивача невиплачену заробітну плату за січень і лютий 2020 року у розмірі 21 200,00 грн;

-стягнути з ТОВ «Блумфілд» на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 89 342,84 грн та судовий збір.

Позов обгрунтовано тим, що позивач працював у ТОВ «Блумфілд» на посаді прибиральника з 21.11.2019 по 29.02.2020.

ОСОБА_1 надав ТОВ «Блумфілд» всі документи, необхідні для укладення трудового договору і 21 листопада 2019 року приступив до виконання трудових обов`язків прибиральника.

ОСОБА_1 тільки у день звільнення 29.02.2020 із займаної посади дізнався про відсутність офіційного працевлаштування у ТОВ «Блумфілд».

За січень та лютий 2020 року позивачу не була виплачена заробітна плата в загальному розмірі 21 200,00 грн, що підтверджується випискою по надходженням по його картці з АТ КБ «Приватбанк» від 14.07.2020, відповідно до якої протягом січня та лютого 2020 року ОСОБА_1 не надходила заробітна плата від ТОВ «Блумфілд».

Безпосереднім місцем роботи ОСОБА_1 було одне з приміщень мережі спортивних клубів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ЖК Park Avenue VIP).

ОСОБА_1 неодноразово, в телефонному режимі та особисто, звертався до керівника ТОВ «Блумфілд» з проханням виплатити заборговану суму, проте така заборгованість у розмірі 21 200 грн погашена не була.

18 червня 2020 року ОСОБА_1 надіслав ТОВ «Блумфілд» вимогу про виплату заборгованості по заробітній платі, яку не було вручено.

Відповідно до форми ОК-5 від 05.11.2020, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, серед переліку страхувальників відсутнє ТОВ «Блумфілд».

У день звільнення ОСОБА_1 29.02.2020 заборгованість у розмірі 21 200 грн виплачена не була.

Заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи становила 21 200 грн.

Середня заробітна плата ОСОБА_1 за один місяць роботи -10 600,00 грн. З 29.02.2020 по 09.11.2020 пройшло 8 місяців 9 днів.

З огляду на викладене вважає, що станом на 09.11.2020 середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати складає 89 342,84 (8х10 600) + (9х504,76).

Ухвалою Чорнухинського районного суду від 11.01.2021 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву.

Ухвалою Чорнухинського районного суду від 03.03.2021 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що в листопаді 2019 року прочитав оголошення щодо роботи прибиральника у клінінговій компанії. Назви цієї фірми оголошення не містило. Зателефонував за номером телефону, який було розміщено у оголошенні. Йому повідомили адресу, куди необхідно було прийти. Це був спортивний клуб "Sport Life", розташований за адресою: м.Київ, вул.Деміївська,31 (ЖК Park Avenue VIP).

На рецепції його зустріли адміністратор, яка повідомила, що вони працюють від клінінговій компанії. Спортивний клуб платить за послуги цій компанії, а остання виплачує заробітну плату прибиральникам. Адміністратор - ОСОБА_2 , повідомила назву компанії - ТОВ "Блумфілд", працівником якої вона була.

Так він почав робити у спортклубі на посаді прибиральника. Працював добу через добу з 8-00 год до 8-00 год. Спочатку був іспитовий строк. Платили за зміну 500 грн шляхом перерахування йому грошових коштів на картку від невідомої особи. Він прибирав у чоловічому залі, чистив басейни. З 01 січня 2020 року він написав заяву на прийняття на роботу до керуючого клінінгової компанії, оскільки йому повідомили, що він підходить. Казали, що будуть тепер платити по 700 грн за зміну.

Трудову книжку відповідачу не надавав, оскільки бажав побачити, як буде далі працюватись.

Те, що він працює прибиральником у ТОВ "Блумфілд" та його робочим місцем є спортивний клуб " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташований за адресою: м.Київ, вул.Деміївська,31 (ЖК Park Avenue VIP), йому відомо зі слів адміністратора ОСОБА_2 . З іншими посадовими особами ТОВ "Блумфілд" не спілкувався і не зустрічався.

В подальшому за його роботу у повному обсязі платити перестали. Казали, що немає грошей, пізніше почали платити шляхом перерахування коштів на його картку.

У виписці по надходженням по його картці з АТ КБ "Приватбанк" від 14.07.2020 за період з 01.01.2020 по 15.03.2020 зазначено про перерахування йому грошових коштів по 500 гривень - то плата за його роботу прибиральника у спортивному клубі.

Він подавав 29.02.2020 заяву про звільнення та продовжував працювати. 15-16 березня 2020 року йому повідомили про закриття спортивного клубу у зв`язку з карантином. За його розрахунками, виходячи з кількості змін, розмір заборгованості по заробітній платі складає саме 21 200 гривень.

Телефонував до Державної служби України з питань праці. Йому повідомили про необхідність встановлення факт трудових відносин у судовому порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.80,81,83, 87).

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

За положеннями статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 24 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Згідно із Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (далі - Закон) внесено зміни, зокрема до статті 24 КЗпП України, звідки виключено частину четверту, в якій йшлося про те, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Частину третю викладено у новій редакції: «працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Одночасно цим Законом змінено назву статті 235 КЗпП України та доповнено її після частини п`ятої новою частиною наступного змісту: «При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи».

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Крім того, зміст статті 24 КЗпП України не обмежує права працівника на укладення трудового договору з працедавцем із часу фактичного допущення його до роботи без укладення трудового договору та видання наказу чи розпорядження.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 522/4807/15-ц (провадження №61-13454св18).

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 76, 80 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах позивач на підтвердження трудових відносин з відповідачем посилався на те, що він був фактично допущений до виконання своїх обов`язків останнім з 21.11.2019 без укладення трудового договору.

На підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем було надано такі докази:

1)виписку по надходженням по картці ОСОБА_1 з АТ КБ "Приватбанк" від 14.07.2020 за період з 01.01.2020 по 15.03.2020 (а.с.14);

2)індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (а.с.16-17);

3)копію 25 сторінки трудової книжки позивача, останній запис 02.12.2015 - звільнений за угодою сторін, ст.36 КЗпП України з посади охоронця-кінолога (а.с.18)

4)фотокопії журналу обліку робочого часу, в якому міститься записи стосовно ОСОБА_3 ніч 12.03.2020 з 20 години по 08-00 годину (а.с.22), інший запис стосовно ОСОБА_4 не розбірливий (а.с.25);

5)заяву ОСОБА_2 , копії трудової книжки останньої, відповідно до якої ОСОБА_2 працювала у ТОВ "Блумфілд" на посаді адміністратора з 28.10.2019 по 02.03.2020 та підтверджує, що ОСОБА_1 працював у ТОВ "Блумфілд" на посаді прибиральника з 01.01.2020 по 29.02.2020 (а.с.28);

6)заяву ОСОБА_5 від 12.10.2020, згідно з якою останній на підставі договору про надання спортивно-оздоровчих послуг від 30.10.2019 є клієнтом спортивного клубу " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з 30.10.2019 та підтверджує, що бачив на роботі в спортклубі на посаді прибиральника в січні та лютому 2020 року ОСОБА_1 (а.с.37).

Разом з тим, такі доводи позивача про те, що він працював на посаді прибиральника у ТОВ "Блумфілд" з 21.11.2019 по 29.02.2020 не грунтуються на належних, достатніх та достовірних доказах, носять характер припущень, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту наявності між сторонами трудових правовідносин за спірний період, а саме те, що сторони, укладаючи трудові відносини дійшли згоди щодо істотних умов, погодили строк договору, режим роботи, оплату праці і робота позивача провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Крім того, як встановлено судом, трудову книжку позивач відповідачу не надавав, тобто не надав всіх необхідних документів для укладення трудового договору.

Виписка по надходженням по картці ОСОБА_1 з АТ КБ "Приватбанк" від 14.07.2020 за період з 01.01.2020 по 15.03.2020, яка не містить відомостей про надходження коштів від ТОВ "Блумфілд", не свідчіть про перебування у трудових відносинах позивача з ТОВ "Блумфілд" з 21.11.2019 по 29.02.2020.

При цьому необхідно зазначити, що у поданому позові зазначено, що протягом січня та лютого 2020 року ОСОБА_1 на його картку не надходила заробітна плата від ТОВ "Блумфілд".

Письмові заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_5 суд не бере до уваги, оскільки подання заяви свідком цивільним процесуальним законом не передбачено.

Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини (ч.ч.1,2 ст.69 ЦПК України).

Таким чином у цивільному процесі свідок допитується безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно з ст.91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Заяв про виклик свідків позивачем та його представником подано не було.

Додані до позову фотокопії журналу також не містять будь-яких відомостей стосовно ТОВ "Блумфілд".

Жодних інших доказів на підтвердження позовних вимог щодо встановлення факту трудових відносин позивачем не надано.

При цьому позивач, посилаючись на те, що його безпосереднім робочим місцем було одне з приміщень спортивних клубів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", не надав доказів, які б підтверджували, що ТОВ "Блумфілд" надавало послуги з прибирання спортивному клубу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (м.Київ, вул.Деміївська,31 (ЖК Park Avenue VIP).

Зважаючи на викладне суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту трудових відносин.

Оскільки позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах, то такі вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.263-266, 274-279 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блумфілд» (місцезнаходження: м.Київ, вул.К.Білокур,6) про встановлення факту трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Чорнухинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 05.03.2021.

Суддя С.І.Крєпкий