Справа № 504/4275/20
провадження № 2/504/1380/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Доброва П.В.,

при секретарі - Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Доброслав цмвыльну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, третя особа: Приватний нотаріус Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Юрій Геннадійович, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонтанської Сільської ради Лиманського району Одеської області третя особа: Приватний нотаріус Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Юрій Геннадійович, про втановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власність та визнання права власності на Ѕ частку в спільному мані, посилаючись на наступне.

2013 року між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженецем смт. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, незважаючи на те, що останній перебував у зареєстрованому шлюбі, склалися стосунки притаманні подружжю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та довідкою Мар`янської сільської ради №3 від 24.06.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 8 серпня 2014 року.

З цього часу позивачка, її старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх спільний син ОСОБА_3 та її цивільний чоловік ОСОБА_2 розпочали жити разом як сім`я до дня смерті останнього.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, а вона здійснила його поховання.

У зазначений період ні позивачка, а ні ОСОБА_2 не перебували у іншому шлюбі та не укладали між собою будь-яких договорів щодо майна, набутого під час спільного проживання.

Отже, позивачка та ОСОБА_2 фактично проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, вели спільне господарство, у них існував спільний бюджет, вони здійснювали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, між ними склалися стосунки, що породжували спільні права та обов`язки, притаманні подружжю, в тому числі щодо виховання дітей.

ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у вихованні спільної дитини ОСОБА_3 так ії старшого сина ОСОБА_5 , в тому числі в аспектах їх матеріального забезпечення, духовного та фізичного розвитку тощо.

Оскільки власного житла у них не було, в період з 2014 по 2018 рік вони разом проживали в орендованому житлі.

9 травня 2015 року ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:2215, площею 0,1 га, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Корчевською Т.І.

З серпня 2015 року по червень 2018 року позивачка та ОСОБА_2 за спільні кошти побудували та ввели в експлуатацію житловий будинок загальною площею 237, 3 м.кв, житловою площею 80, 8 м.кв.

19.06.2018 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на побудований ними житловий будинок загальною площею 237, 3 м.кв, житловою площею 80, 8 м.кв., під номером АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці :02:001:2215.

Купівля зазначеної земельної ділянки, придбання будівельних матеріалів та виконання робіт з будівництва здійснювалась за спільні кошти, які належали як позивачці так і ОСОБА_2 до того як вон почали проживати разом. При формуванні спільного бюджету сім`ї кожний робив посильні внески. ОСОБА_2 займався бізнесом та його рівень доходу був більший. Проте позивачка теж ж працювала майстром манікюру та продавцем на ринку. Крім того, на неї був покладений весь тягар ведення домашнього господарства та виховання дітей. На різних стадіях будівництва вона особисто приймала участь у розчищенні ділянки, вивезенні сміття, прибиранні будинку після проведення будівельних робіт, благоустрою території.

24.09.2018 року позивачка, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були зареєстровані в зазначеному будинку за вказаною адресою де проживали до моменту смерті ОСОБА_2 та продовжують проживати і в теперішній час.

Після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Лиманського нотаріального округу Одеської області Орзіха Ю.Г. як законний представник малолітнього спадкоємця першої черги ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини.

12 листопада 2020 року Приватним нотаріусом Орзіхом Ю.Г. відкрито спадкову справу № 66741221 після смерті ОСОБА_2 .

02.12.2020 року позивачка звернулась із заявою до приватного нотаріуса Орзіха Ю.Г. в порядку ст.ст. 60 та 74 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про нотаріат» про видачу їй свідоцтва про право власності на Ѕ частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 237, 3 м.кв, житлова площа: 80,8 м.кв., та Ѕ частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:2215, що розташована за тією ж адресою, як на частку в спільному майні подружжя.

В задоволені зазначеної вимоги приватним нотаріусом Орзіхом Ю.Г. відмовлено з підстав того, що діючим законодавством України видача свідоцтва на частку у спільному майні подружжя передбачена виключно особам, що перебували або перебувають у зареєстрованому шлюбі. Крім того, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки беж шлюбу також не визнається, отже підлягає встановленню як юридичний факт в судовому порядку.

Позивач та його представник - адвокат Огороднійчук М.І. в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, представник надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася спільна дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та довідкою Мар`янської сільської ради №3 від 24.06.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 8 серпня 2014 року.

9 травня 2015 року ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:2215, площею 0,1 га, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Корчевською Т.І, що підтверджується копією зазначеного договору.

В червні 2018 року ОСОБА_2 введено в експлуатацію житловий будинок загальною площею 237, 3 м.кв, житловою площею 80, 8 м.кв., під номером АДРЕСА_1 , що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого до здійснено на підставі будівельного паспорту №ОД49 від 12 червня 2018 року.

19.06.2018 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на побудований нами житловий будинок загальною площею 237, 3 м.кв, житловою площею 80, 8 м.кв., під номером АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці :02:001:2215, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128109246 від 19.06.2018.

Безпосередньо після реєстрації права власності за зазначений будинок, а саме з 24.09.2018 року в ньому разом із ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 23 вересня 2020 року.

Факт сталих сімейних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як між чоловіком і жінкою підтверджуються наявними в матеріалах справи чисельними світлинами, на яких останні зображені в різні періоди часу разом із новонародженою дитиною, під час сімейних свят тощо.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числи щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені що мають юридичне значення, в тому числі і факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, враховуючи те, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу пов`язується з подальшим виникненням права власності на спільне майно в порядку статті 74 Сімейного кодексу України, може впливати на права інших осіб, то такий спір може вирішуватися лише в порядку позовного провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. ст. 328, 392 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правовий режим майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, врегульовано статтею 74 Сімейного кодексу України, якою закріплено наступне. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Главою 8 СК України, а саме статтею 60 встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями статті 70 Сімейного кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року встановлено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом під час розгляду справи знайшли підтвердження викладені ОСОБА_1 обставини, на які вона посилається, та, приймаючи до уваги, що заявниця позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на об`єкти права власності, а й права із здійсненням яких законом пов`язується виникнення майнових прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1216,1217, 1218,1220, 1261,1268, 1270, ЦК України, ст.ст. 211, 258, 259, 264, 265, 268. 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, третя особа: Приватний нотаріус Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Юрій Геннадійович, про втановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власність та визнання права власності на Ѕ частку в спільному мані - задовільнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) в період з 2014 року по 22 вересня 2020 року.

Визнати житловий будинок під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 237, 3 м.кв, житловою площею: 80,8 м.кв., та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:2215, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на Ѕ частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 237, 3 м.кв, житловою площею: 80,8 м.кв., та на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:2215, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров