Справа №173/1723/20
Провадження №2/173/23/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В

За участю: позивача - ОСОБА_1

Представника позивача - адвоката Бєліка С.П.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Мулька А.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську, за правилами загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення до відповідача ОСОБА_2

20.10.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

21.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження, в підготовчому судовому засіданні на 08.12.2020 року.

02.12.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву

08.12.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 27.01.2021 року в зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про витребування доказів.

27.01.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 09.03.2021 року в зв`язку із залученням до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

09.03.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 17.05.2021 року.

17.05.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 09.08.2021 року.

09.08.2021 року розгляд справи відкладений до 20.10.2021 року.

20.10.2021 року розгляд справи відкладений до 13.12.2021 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

13.12.2021 року у судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ним зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Право власності у нього виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було зареєстроване в спадковому реєстрі 17.08.2017 року

Він неодноразово намагався вселитись в належну йому квартиру та користуватись нею, але відповідач ОСОБА_2 , чинить йому перешкоди, не пускає його до квартири , чим порушує його права , як власника квартири. Вирішити дане питання мирним шляхом не дало будь-якого результату.

У зв`язку з перешкоджанням йому у користуванні квартирою, 13.01.2020 року він звернувся до депутата Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області з питанням щодо вселення до квартири АДРЕСА_1 . Також він звертався з цього ж питання до відділення поліції.

Але відповідач незважаючи на це продовжував перешкоджати йому у користуванні квартирою.

Намагаючись відносити своє порушене право він черговий раз звернувся до відповідача листом від 08.08.2020 року щодо не перешкоджання йому в користуванні квартирою, але відповіді не отримав.

Відповідач не йшов з ним на будь-які контакти та й тепер не контактує з ним, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи та просили їх задовольнити. Також позивач пояснив, що він не може вселитись та користуватись належною йому частиною квартири. Він намагався вирішити дане питання добровільно, пропонував відповідачеві різні варіанти, але всі його зусилля не дали позитивного результату. Навіть коли він приходив із депутатом міської ради, щоб потрапити до квартири, їх до квартири не допустили.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували. При цьому відповідач, допитаний в якості свідка, пояснив, що спірна квартира була йому подарована ще за життя покійним вітчимом, і він протягом тривалого періоду часу проживає в даній квартирі. В даній квартирі він проживає з 2000 року разом з дружиною. Їх син виписався з квартири. Він не згодний пускати позивача до квартири, так як вважає її своєю. Позивач нічого йому не пропонував з приводу вирішення питання стосовно квартири.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що його довіритель є неналежним відповідачем, оскільки є лише користувачем зазначеної квартири. Позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач не зазначає куди саме його потрібно вселити

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , допитаний в якості свідка в судовому засіданні пояснив, що спірна квартира була подарована його батьком при свідках ОСОБА_4 . Що його він поважає волю батька і ніякого відношення до спірної квартири не має. В даній квартирі він не проживає і будь-яких перешкод позивачеві у користуванні нею він не чинить. Чого батько належним чином не оформив перехід права власності на квартиру йому не відомо. Але батько хворів, вони його лікували. Після смерті батька він дізнався про існування позивача та його сестри, які також є дітьми його батька. Вважає, що позивач бажає нажитись на квартирі, оскільки про вселення він з ним не спілкувався, але лише погрожував. Приходив позивач з іншими чоловіками з дубинками, погрожував вибити двері. Він вважає, що з приводу квартири позивач повинен домовлятись з ОСОБА_5 . Проте позивача ніхто не збирається пускати до квартири.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житловим приміщенням.

Як встановлено в судовому засіданні згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.08.2017 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивач, ОСОБА_1 , є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіє свідоцтва про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.08.2017 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області зазначено, що другим спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його син, ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частини вищезазначеної квартири ОСОБА_3 , не отримане, що підтверджено і третьою особою ОСОБА_3 , у судовому засіданні.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що він як власник Ѕ частини спірної квартири не має можливості користуватись нею, оскільки відповідач чинить йому в цьому перешкоди. Тому просить усунути перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою шляхом його вселення до неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 355, ч. 1 ст. 366 ЦК України - Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1.2, 3 ст. 258 ЦК України - Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З наданих суду доказів встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.08.2017 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивач і ОСОБА_3 , є спадкоємцями майна померлого ОСОБА_6 , в рівних частинах. Спадщина складається з квартири АДРЕСА_1 .

Позивач оформив своє право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири, а ОСОБА_3 , своє право власності на належну йому частину квартири не оформив. Проте дане право не втрачене третьою особою і в будь-який час він має можливість оформити своє право власності, отримавши свідоцтво про право на спадщину та зареєструвавши право власності на належну йому частину у спірній частині.

Проте, як пояснив ОСОБА_3 , у судовому засіданні, він у спірній квартирі не проживає, свідоцтво про право на спадщину не отримав і поважає волю покійного батька, який розпорядився квартирою на користь іншого їхнього брата, ОСОБА_2 . Проте доказів того що покійний ОСОБА_1 , за життя розпорядився належним йому майном у вигляді квартири АДРЕСА_1 не надано. З чого суд приходить до висновку, що розпорядження покійного ОСОБА_6 , було юридично не оформлене і відповідач, який проживає в спірній квартирі, фактично проживає в ній без відповідних правових підстав, оскільки представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що його довіритель не є членом сім`ї позивача. А позивач як власник частини спірної квартири не надав згоди іншій особі на проживання в ній.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України - За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 718 ЦК України - Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України - У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином посилання відповідача та третьої особи на те, що квартира була подарована відповідачеві, ОСОБА_2 , його вітчимом не має наслідком виникнення у ОСОБА_2 , права власності на спірну квартиру, оскільки без нотаріального посвідчення зазначеного правочину такий правочин є нікчемним, хоч розпорядження і було здійснене при свідках.

В свою чергу суд вважає, що ОСОБА_3 , не оформляючи своє право власності на належну йому частину спірної квартири, не узаконюючи правовідносини із особою, яка в спірній квартирі фактично проживає, чинить також перешкоди позивачеві у здійсненні останнім його права власності на належну йому частку квартири. Але дані перешкоди мають юридичний характер і не пов`язані із порушенням права користування позивача спірним майном. Але така обставина надає можливість представникові відповідача кожного разу посилатись на неналежність відповідача.

В свою чергу позивач обрав спосіб захисту порушених прав у вигляді усунення перешкод користуванні належною часткою квартири шляхом вселення в неї. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, 391 ЦК України та нормами ЖК УРСР.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується адресною довідкою та визнається самим відповідачем.

Факт наявності перешкод позивачеві у користування спірною квартирою саме відповідачем ОСОБА_2 , підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 13.01.2020 року. З якого встановлено, що позивач разом з депутатом намагались потрапити до квартири АДРЕСА_1 , але особи які проживають в даній квартирі їх до спірної квартири не пустили, мотивуючи, що позивач не має будь-яких прав на дану квартиру та повідомили, щоб вирішували питання доступу до Ѕ частини квартири у ОСОБА_3 , оскільки друга половини квартири належить йому. Депутат в телефонному режимі звернувся до ОСОБА_3 , з приводу користування ОСОБА_1 ,. спірною квартирою, але ОСОБА_3 ,. сказав, щоб за всіма питаннями звертались не до нього, а до родини ОСОБА_7 , і що в нього немає ніяких документів щодо спадщини.

З показань свідка ОСОБА_8 , судом встановлено, що він разом із ОСОБА_1 приїжджали в м. Верхньодніпровськ до будинку, в якому ОСОБА_1 , має квартиру. Проте їх до квартири не пустили. Жінка, яка була в квартирі відповіла, що чоловіка немає вдома і вона їх до квартири не пусте.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 , та проживає з чоловіком в спірній квартирі з 2000 року. До їх квартири ніхто не приходив і не телефонував. Вона нікого не знає і питання про допуск до квартири нею не вирішувалось.

Проте суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_9 , оскільки даний свідок є дружиною відповідача ОСОБА_2 , та є особою заінтересованою у вирішенні спору. Крім того її показання спростовуються поясненнями відповідача та третьої особи, ОСОБА_3 ,, які хоч і вказують на те, що позивач до спірної квартири не приходив, але зазначають, що позивача ніхто до спірної квартири не пустить, що позивач приходив до квартири з іншими чоловіками та погрожував вибити двері. Тобто підтверджують факт, що позивач намагався потрапити до спірної квартири. Крім того показання свідка ОСОБА_9 , спростовуються і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які є належними до предмету спору.

В свою чергу, в процесі розгляду справи, судом пропонувалось відповідачеві вирішити питання допуску позивача до квартири та користування нею в добровільному порядку, але відповідач, ОСОБА_2 , не погоджувався вирішити дане питання добровільно. Мотивуючи свою позицію тим, що позивач ніякого права на зазначену квартиру не має, або в загалі уникав відповіді на поставленні йому питання та пропозиції врегулювати спірні відносини в добровільному порядку.

Відповідно до ч.3, ст. 319 ЦК України - Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки позивач є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно позивач має право проживати в належній йому частці , тобто користуватись нею .

Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення прав позивача щодо користування належною йому на праві власності частиною квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи відповідача та представника відповідача, про те, що позивач не є членом сім`ї відповідача, тому він не може бути туди вселеним, що позивач не зазначив конкретно кімнату чи іншу частину квартири, куди його потрібно вселити є безпідставними і несуттєвими для вирішення даного спору. Оскільки факт наявності перешкод позивачеві у користування належною йому власністю підтверджується наданими суду доказами. Позивач є власником Ѕ частини спірної квартири, тому має право проживати в ній незалежно від того чи він є членом сім`ї особи, яка в даній квартирі проживає, чи ні. Оскільки позивачеві належить на праві власності Ѕ частина спірної квартири, тобто ідеальна доля. Він має право користуватись належною йому частиною. Вирішення питання якими саме приміщеннями квартири буде користуватись позивач він може лише з іншим співвласником квартири який на даний час відсутній.

Доводи представника позивача про те, що відповідач є неналежним відповідачем, суд також вважає безпідставними, оскільки саме відповідач, фактично проживає у спірній квартирі, користується нею в цілому, та чинить позивачеві перешкоди у користуванні спірною квартирою, тобто є саме тією особою, яка повинна відповідати за даним позовом, так я порушує права позивача. Крім того, як вже зазначалось вище інший спадкоємець, який прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 403/2012, відкритої після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто фактично інший співвласник зазначеної вище квартири на час розгляду справи відсутній, так як не отримав правовстановлюючого документа та не зареєстрував своє право власності. Відповідно позов до ОСОБА_6 не може бути пред`явленим, оскільки на час розгляду справи у нього ще не виникло право власності на іншу Ѕ частину спірної квартири. Він не проживає в спірній квартирі та фактичних перешкод позивачеві у користуванні квартирою не чинить.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , квартирою, шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 840 грн.. 80 коп., на в відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.12.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 24.12.2021 року

Дата набрання законної сили: 25.01.2022 року