Справа №: 486/1222/20 Провадження № 2-з/486/10/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савін О.І., при секретарі Коршак О.В., за участі заявника ОСОБА_1 та представника заявника ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені, витрат від інфляції та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені, витрат від інфляції та 3% річних за договором купівлі-продажу майнових прав від 01.10.2017 року.

02.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок належний на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :02:040:0106. В обґрунтування заяви зазначає, що звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення пені, витрат від інфляції та 3% річних за договором купівлі-продажу майнових прав від 01.10.2017 року. У зв`язку з цим просить про забезпечення позову, посилаючись на норми закону, які регламентують порядок забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зокрема, згідно до положень ч.1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 153 ЦПК України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, дослідивши додані до заяви докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник майновий спір в рамках виконання договору купівлі-продажу майнових прав від 01.10.2017 року. Однак заявник у своїй заяві про забезпечення позову не надав відповідних доказів та не обґрунтовував необхідності вжиття заходу забезпечення позову саме у виді арешту нерухомого майна, яке належить на праві власності боржнику, а також не надав відповідних доказів на підтвердження наміру відповідача відчужити належне йому майно чи в інший спосіб розпорядитись своєю власністю.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , які були викликані судом для надання пояснень або додаткових доказів до заяви про забзпечення позову, також не змогли надати відповідних доказів та будь-яких уточнюючих пояснень, зазначившии тільки, що підтримують дану заяву та просять про її задоволення.

Між тим, частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3); захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4); ціну позову, про забезпечення якого просить заявник (пункт 5); інші відомості, потрібні для забезпечення позову (пункт 7).

Обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок належний на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 , який розташований в АДРЕСА_1 , заявник вказує на наявність між ним та власником нерухомого майна майнового спору з приводу виконання договору від 01.10.2017 року.

Разом з тим, заявник не надає відповідні докази та не обґрунтовує необхідність вжиття заходу забезпечення позову, саме у виді арешту нерухомого майна, яке належить на праві власності боржнику. Також не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання в майбутньому рішення суду, зокрема, доказів про те, що нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 може бути продано, або іншим шляхом передано третім особам і відсутність цього майна на час виконання рішення суду, може призвести до неможливості його виконання.

Також слід зазначити, що відповідно до п.3) постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові кошти застосовується при розгляді позовних вимог майнового характеру.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.4) зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У заяві про забезпечення позову заявник зазначає про існування між ним та ОСОБА_3 боргових зобов`язань, при цьому майно, яким заявник просить забезпечити позов, не є предметом спору у даній справі. Не надано заявником також доказів щодо відповідності виду забезпечення позову, який він просить застосувати, позовним вимогам, зокрема, в частині відповідності обраного заходу, принципу співмірності із заявленими вимогами.

Так, зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить накласти арешт на житловий будинок належний ОСОБА_3 розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, заявником не надано доказів щодо визначення вартості будинку, на який він просить накласти арешт відносно ціни позову, що позбавляє суд можливості визначити співмірність вартості майна, що підлягає арешту, заявленим позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову суд виходить з того, що заявником не надано доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на будинок відповідача, оскільки не було представлено жодного доказу щодо намірів ОСОБА_3 продажу, дарування або відчуження у інший спосіб належного йому на праві власності будинку, а доводи заявника, про можливість такого відчуження, та що це може призвести до неможливісті в подальшому виконати рішення суду, є лише припущенням заявника.

Не надано також суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан ОСОБА_3 або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявник не надав доказів на підтвердження того, що є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про можливе стягнення зі ОСОБА_3 на його користь грошових коштів, згідно позовної заяви.

Таким чином, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, відсутні, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-154 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені, витрат від інфляції та 3% річних, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Суддя Южноукраїнського міського судуО. І. Савін