Номер провадження: 22-ц/813/5109/21
Номер справи місцевого суду: 521/1751/20
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого Гірняк Л.А.

Суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря Ющак А.Ю.,

Позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовних вимог:

05 лютого 2020 року представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради та просила:

- встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за позивачкою право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Позов обґрунтувала тим, що згідно розпорядження органу приватизації від 31 травня 1994 року за № 40685 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 було передано у приватну власність в рівних частках 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 113,7 кв. м. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини квартири за вказаною адресою. Позивачка стверджує, що вона та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю з вересня 1988 року, з моменту отримання ордеру на квартиру, по день смерті ОСОБА_5 . Остання була зареєстрована в спірній квартирі з 09.11.1988 року та проживала в ній по день своєї смерті. Оскільки ОСОБА_5 вселилася до квартири АДРЕСА_1 як член сім`ї наймача, протягом всього часу позивачка проживала з померлою однією сім`єю, вони вели спільний побут, були співвласниками квартири, мали спільні права та обов`язки. Позивачка вважає, що вона має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги.

05 березня 2020 року представник відповідача Одеської міської ради подала до суду відзив із проханням відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що коло спадкоємців за законом визначається за нормами ЦК, який діяв на час відкриття спадщини, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так як часом відкриття спадщини є ІНФОРМАЦІЯ_2 , то, на думку відповідача, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР від 18.07.1963 року, який не передбачав четвертої черги спадкування за законом, що свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту законних прав та інтересів.

17 березня 2020 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги 6 ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Також посилається на роз`яснення, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, відповідно до яких у разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 понад п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 113, 7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Короткий зміст апеляційної скарги:

13.10.2020 року Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання з`явилися позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 . Від третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

В силу ч. 2 судова колегія вважає за можливе розглянути справу за їхньою відсутністю. ст. 372 ЦПК України

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

За ствердженням апелянта, до спірних правовідносин мають застосовуватися норми ЦК УРСР 1963 року, який не передбачав 4 черги спадкоємців, оскільки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності нового ЦК України.

Також зазначає, що визнання за позивачкою права власності на спірну частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 є незаконним, оскільки оформлення спадкових прав здійснюється виключно у нотаріальному порядку у разі підтвердження права на спадкування, якого у позивачки не існує.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси складено відповідний актовий запис № 8983 (а. с. 17).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 1994 року (а. с. 8).

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_5 та довідки № 1366 від 05.07.2004 року, ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 09.11.1998 року по день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 19, 21).

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 21 січня 2020 року звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 (а. с. 99).

Постановою № 18/02-31 від 21.01.2020 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 відмовлено у зв`язку із відсутністю підтвердження факту наявності підстав для закликання до спадкування четвертої черги спадкоємців за законом згідно ст. 1264 ЦК України (а. с. 23).

23.09.2020 року на судовому засіданні була допитана як свідок ОСОБА_7 , яка пояснила, що є сусідкою позивача та померлої ОСОБА_5 . Зазначала, що сім`я ОСОБА_8 вселилися у спірну квартиру приблизно в 1986-1988 роках, з ними проживала ОСОБА_5 як член сім`ї до моменту смерті. Останнім часом ОСОБА_5 хворіла, сім`я ОСОБА_8 її доглядали, купували ліки. Вони часто збиралися разом на святкування урочистих подій. Свідок часто бачила ОСОБА_5 на балконі спірної квартири, та взагалі вважала, що ОСОБА_5 є бабусею позивача по лінії матері.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Задовольняючи повністю позовну заяву районний суд виходив з того, що Одеська міська рада не навела належних та допустимих доказів на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою загального заселення, та що проживання ОСОБА_5 із сім`єю позивачки не носило характер сімейних відносин із веденням спільного господарства, спільних витрат тощо. Також посилався на те, що доводи позивачки знайшли своє підтвердження належними доказами під час розгляду справи, такими, як показання свідка, відомостями щодо проживання та реєстрацію померлої із позивачем, а також документами, які підтверджують набуття права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість також роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 69 ЦПК України зазначає, що свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлює, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин положень ЦК УРСР 1963 року спростовуються тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестимісячний строк прийняття спадщини сплив після набрання чинності ЦК України, а отже до спірних спадкових відносин застосовуються положення не ЦК УРСР 1963 року, а ЦК України 2004 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Стаття 1258 ЦК України визначає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується матеріалами справи, а саме: розпорядженням органу приватизації від 31 травня 1994 року за № 40685; копією паспорта ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та довідки № 1366 від 05.07.2004 року, з яких вбачається однакове місце проживання - квартира АДРЕСА_1 ; показаннями свідка ОСОБА_7 .

Враховуючи, що ОСОБА_1 прийняла спадщину у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, районний суд правильно визнав за позивачкою право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Доводи апелянта стосовно того, що оформлення спадкових прав здійснюється виключно у нотаріальному порядку, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, а матеріали справи містять постанову № 18/02-31 від 21.01.2020 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., який відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду у цій частині є законним та обґрунтованим, а тому вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.12.2021 року.

Головуючий суддя Л.А. Гірняк

Судді О.С. Комлева

Т.В.Цюра