Справа № 489/336/20
2/469/256/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
У обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 26 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименком Р.В. відкрито виконавче провадження № 61655562 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису.
За змістом виконавчого напису, право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено відповідачу ТОВ Вердикт Капітал на підставі договору про відступлення права вимоги №114/2-9 від 26 червня 2019 року.
Позивач посилався на незаконність вчинення виконавчого напису на підставі договору, вчиненого у простій письмовій формі.
Крім того, зазначав про невиконання первісним кредитором вимог кредитного договору щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги та розміру боргу, право вимоги якого відступлюється, що не дає можливості встановити період, за який виникла заборгованість, та її дійсний розмір, що існував на час відступлення права вимоги; про відсутність розрахунку боргу та виписки про рух коштів за рахунком, що робить неможливим визначити правильність нарахування боргу; непроведення перерахунку боргу на підставі заяви позивача, який проходить службу у патрульній роті особливого призначення "Миколаїв" ГУНП в Миколаївській області та з 20 березня 2016 року неодноразово направлявся у відрядження до зони ООС, про застосування до нього передбаченого п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнення від сплати процентів та штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.
Вказував на те, що приватний нотаріус у порушення вимог ст.88 Закону України "Про нотаріат" не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника та не врахував, що відповідач перед вчиненням виконавчого напису не направив на адресу позивача вимогу про наявність боргу та необхідність погашення, а також розрахунку заборгованості, у зв"язку з чим позивач був позбавлений можливості заперечити наявність заборгованості за договором; у виконавчому написі нотаріус безпідставно вказав адресу місця проживання позивача АДРЕСА_1 , за якою позивач ніколи не проживав та не має будь-якого майна, що призвело до безпідставного відкриття виконавчого провадження у м.Києві.
06 травня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Представник позивача ОСОБА_2 ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 20 травня 2020 року, позивач зазначену ухвалу суду отримав 21 травня 2020 року, в установлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надали.
Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 22 травня 2020 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву до суду не надав.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримала 27 липня 2020 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, заяв по суті справи не надала, направила до суду належним чином завірену копію оскаржуваного виконавчого напису та копії документів, на підставі яких його було вчинено.
Ухвалою суду від 12 січня 2021 року призначене судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Заливчий Я.В. у судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ Вердикт Капітал у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. 04 серпня 2021 року надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Також надав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому просив відмовити позивачу у стягненні вказаних витрат, посилаючись на відсутність у наданому представником позивача прибутковому касовому ордері всіх обов`язкових реквізитів (податкового коду підприємства, кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції) та право суду, з врахуванням складності справи і витраченого адвокатом часу та керуючись принципами справедливості та верховенства права, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі її витрати на адвоката, якщо буде встановлено завищення розміру гонорару.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна у судове засідання не з`явилась, про час та м`ясце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Оскільки учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином та сторони висловили свою позицію щодо суті справи у поданих до суду заявах, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглянути справу без їх участі.
З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2020 року ТОВ "Вердикт Капітал" звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. з заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року, укладеному ОСОБА_1 із АТ Райффайзен Банк Аваль, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 114/2-9 від 26 червня 2019 року є ТОВ Вердикт Капітал.
Згідно з додатковою угодою №014/0072/82/0124433/1 до договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року, на період з 24 січня 2014 року по 23 лютого 2014 року (включно) розмір процентної ставки за кредитом складає 0,01% річних (а.с.14, 49).
У матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення позивача про існування у нього кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором.
У виконавчому написі відповідно до відомостей, викладених у заяві про вчинення виконавчого напису, крім зареєстрованого місця проживання боржника, вказана і адреса місця його проживання АДРЕСА_2 , підтвердження якої у матеріалах нотаріальної справи відсутні та суду не надані.
26 березня 2020 року приватний виконавець Клименко Р.В. відкрив виконавче провадження №61655562 з примусового виконання вказаного виконавчого напису та наклав арешт на грошові кошти боржника (а.с.5-6).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Перелік).
Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року №622 Перелік доповнено розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" та до нього включений п.2, яким врегульовано вчинення виконавчих написів за кредитними договорами.
З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.
Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються:
а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);
б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Оскільки кредитний договір про надання банківських послуг та услуг у сфері страхування № 014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року, який укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , не посвідчено нотаріально, у нотаріуса не було підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису про стягнення заборгованості за вказаним договором.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19).
З виконавчого напису та кредитного договору вбачається, що кредитний договір №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та АТ Райффайзен Банк Аваль, пунктом 8.3 якого передбачено обов"язок кредитора повідомити позичальника про факт відступлення права вимоги шляхом письмового повідомлення рекомендованим листом.
За виконавчим написом заборгованість за вказаним договором стягується з позивача на користь ТОВ Вердикт Капітал, до якого право вимоги перейшло на підставі договору відступлення прав вимоги № 114/2-9 від 26 червня 2019 року за кредитними договорами.
Умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту, відповідні умови кредитування, відповідно до яких погашення мало відбуватися на рахунок АТ Райффайзен Банк Аваль.
Згідно із ч.2 ст.516 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Враховуючи те, що позивача не було повідомлено первісним кредитором про перехід прав та обов`язків до ТОВ "Вердикт Капітал" та відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про нового кредитора, з урахуванням ч.2 ст.516 ЦК України наведене виключає обставини безспірності заборгованості позивача за кредитним договором саме перед ТОВ "Вердикт Капітал".
Надані нотаріусу списки рекомендованих поштових повідомлень, у тому числі на адресу ОСОБА_1 , відправником яких є відповідач, з чеком від 13 лютого 2020 року (а.с.59-64) не містять відомостей про зміст таких поштових повідомлень та не можуть вважатися належними і допустими доказами виконання первісним чи новим кредитором обов"язку повідомлення боржника про перехід права вимоги до нового кредитора.
Крім того, як вбачається з наданих позивачем посвідчення учасника бойових дій, довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області про проходження позивачем служби в районах проведення ООС, на нього поширюються пільги, встановлені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щодо звільнення від сплати процентів та штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.
Отже, заборгованість позивача за кредитним договором не є безспірною, що свідчить про безпідставність вчинення оскаржуваного виконавчого напису.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4201,00 грн. суд зазначає таке.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі.
З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2020 року між адвокатом Заливчим Я.В. та Антоненком В.С. укладено договір б/н про надання професійної правової (правничої) допомоги, відповідно до п.п. 1.1. якого Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту професійну правову (правничу) допомогу, яка полягає в представництві інтересів Клієнта, підготовці, підписанні та поданні позовних заяв, відзивів, заперечень, клопотань, зустрічних позовів, заяв та інших процесуальних документів пов`язаних з врегулюванням спірних правовідносин, що виникли в зв`язку з видачею 24.02.2020 року приватним нотаріусом Київського МНО Богомоловою Д.І. виконавчого напису № 621 та його примусовим виконанням, а також інших судових справ, які виникли, або можуть виникнути зі спірних правовдносин.
Згідно з пунктом 5 Договору, вартість послуг, що надаються за цим договором, погоджена сторонами у розмірі 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що існував станом на 01.01.2020 року за 1 годину роботи адвоката, що становить 1051 грн.
На виконання умов вказаного договору 27 квітня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено акт приймання передачі наданих послуг №АП-0011, відповідно до якого адвокат передає, а клієнт приймає роботу згідно з переліком наданих послуг, а саме:
- вивчення документів та формування правової позиції, використано 0,5 годин, всього 525,50 грн.;
- підготовка заяви про забезпечення позову, використано 0,5 годин, всього 525,50 грн.;
- підготовка позову та подання його до суду, використано 3 години, всього 3153,00 грн..
Позивач ОСОБА_1 сплатив на користь адвоката Заливчого Я.В. за надання послуг згідно з умовами договору від 07 квітня 2020 року 4204,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибутковго касового ордеру №8 від 27.04.2020 року.
Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу і часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а також з ціною позову.
Заперечуючи проти стягнення зазначених витрат, відповідач не зазначив, чому гонорар адвоката слід вважати завищеним, а тому суд позбавлений можливості оцінити доводи відповідача.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" .
Відповідно до статті 13 вказаного Закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Закон України від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до п. 1. Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року N 13, положення розроблено відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.
Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року N 148, підпунктом 10 пункту 3 якого визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не містить форми та вимог до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.
Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та прийняті на його виконання вказані вище Порядок та Положення не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Отже, законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
З вказаних підстав Верховний Суд у справі № 727/4597/19 (постанова від 16 квітня 2020 року) дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта, та що статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.
Виходячи з викладеного, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на невідповідність вимогам законодавства платіжних документів про сплату витрат на надання правової допомоги.
Суд також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.
Отже, заява позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4201,00 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України стягується з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного тексту рішення 06 грудня 2021 року.
Суддя: