ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 647/3448/19 Головуючий в І інстанції Миргород В.С.
Номер провадження 22-ц/819/757/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Бериславська районна державна адміністрація Херсонської області, Виконавчий комітет Новокаховської міської ради Херсонської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та піклування над дітьми,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2019 р. ОСОБА_1 , від імені якої діяла адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Бериславська районна державна адміністрація Херсонської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та піклування над дітьми.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано відповідно до рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2011 року. Приблизно з 2015 року відповідач - ОСОБА_2 свідомо не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; матеріально не забезпечує; в місці проживання (квартирі) не забезпечує належний санітарний стан. Таким чином, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків на протязі тривалого часу. Батько дітей - ОСОБА_3 , не дивлячись на те, що любить донечок, спілкується з ними, не може взяти на себе обов`язок повністю ними опікуватися через об`єктивні причини, оскільки протягом тривалого часу (понад шість місяців, що передували зверненню до суду) працює та проживає на території Російської Федерації, надає матеріальну допомогу на утримання дітей, сплачує аліменти. Діти мешкають разом із бабусею та дідусем по лінії батька - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які створили необхідні побутові умови для проживання, несуть витрати по їх утриманню, виховують, піклуються про фізичний і духовний розвиток онуків, їх навчання, забезпечують необхідним медичним доглядом, лікування дітей, надають доступ до культурних та інших духовних цінностей, організують дозвілля та відпочинок.

З огляду на викладене позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її піклувальником. Встановити опіку над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 її опікуном.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Новокаховської міської ради Херсонської області. (т.1, а.с.102)

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 30.12.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішено позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її піклувальником. Встановити опіку над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її опікуном.

Вказане судове рішення обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей та їх виховання, не спілкується з дітьми в тому обсязі, який необхідний для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дітей, не створює умови для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Судом не встановлення що у ОСОБА_5 існують перешкоди у виконанні нею своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що поведінку матері дітей у кращу сторону змінити не можливо, оскільки вона сама цього не бажає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_5 батьківських прав, що відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Вирішуючи питання про встановлення піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та опіки над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходив з положень до ст. 58 ЦК України та ст. 243 СК України, згідно яких опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Оскільки батько дітей ОСОБА_3 проживає за межами України, діти фактично позбавлені батьківського піклування, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її піклувальником бабусю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також для встановлення опіки над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та призначення її опікуном бабусю ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник Виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення піклування над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і призначення її піклувальником ОСОБА_1 , та встановлення опіки над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 і призначення її опікуном ОСОБА_1 , постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просить його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку, зокрема, з позбавленням їх батьківських прав. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Батько дітей ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав, надає дітям матеріальну допомогу та бере активну участь у вихованні доньок, що не заперечується позивачем, а тому, за позицією апелянта, відсутні підстави для надання дітям статусу таких, що позбавлені батьківського піклування та, як наслідок, відсутні підстави для встановлення опіки та піклування над дітьми.

Крім того, апелянт вказує на те, що згідно ч. 4 ст. 60 СК України піклування над неповнолітньою особою встановлюється судом за поданням органу опіки та піклування. Проте, у даній справі такого подання від Виконавчого комітету Новокаховського міської ради Херсонської області, як органу опіки та піклування, до суду не надавалося.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна, просить апеляційну скаргу Виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області залишити без задоволення, а рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30.12.2020 року без змін.

Позивач зазначає, що згідно п.2.2 Правил опіки та піклування, що затверджені наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 р. №34/166/131/88, встановлення опіки та піклування відбувається, якщо, зокрема: батьки позбавлені судом батьківських прав; батьки виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні.

Оскільки мати дітей ОСОБА_2 самоусунулася від їх виховання і позбавлена батьківських прав, а батько - ОСОБА_3 , хоча і надає матеріальну допомогу, проте участі у вихованні дітей не приймає, є громадянином та проживає на території іншої країни, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що діти позбавлені батьківського піклування та, як наслідок, правильно задовольнив вимоги в частині встановлення опіки та піклування над дітьми.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині вирішення спору про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому предметом апеляційного перегляду відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України є рішення суду в частині встановлення піклування над ОСОБА_4 та встановлення опіки над ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі договору купівлі-продажу від 21.07.1997 року житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , є власністю ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за вказаною адресою. (т.1, а.с. 17, 31).

З довідок, виданих 26.03.2019 року виконавчим комітетом Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_4 , 2003 року народження та на вихідних днях та канікулах за вищевказаною адресою проживає ОСОБА_5 , 2008 року народження (а.с. 18,19).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного посадовими особами виконавчого комітету Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області 19.03.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 , 1962 року народження, ОСОБА_6 , 1959 року народження, онуки: ОСОБА_4 , 2003 року народження та ОСОБА_5 , 2008 року народження. Вищевказаний приватний будинок складається із чотирьох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати та 2-х коридорів. Будинок у задовільному стані, має газове опалення, електроенергія, водопостачання. ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю. Онука ОСОБА_4 навчається у Бериславському медичному коледжі, проживає за вищевказаною адресою, ОСОБА_5 навчається у Веселівському закладі повної загальної освіти проживає за вищевказаною адресою на період канікул та вихідних. В будинку створені належні та необхідні умови. Умови проживання сім`ї ОСОБА_1 задовільні, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам (а.с. 21).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного посадовими особами Веселівської селищної ради Бериславського району Херсонської області 09.04.2019 року, вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 , 1980 року народження проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою проживають: ОСОБА_8 , 1953 року народження, ОСОБА_9 , 1953 року народження, ОСОБА_5 , 2008 року народження. За місцем реєстрації дітей, а саме - АДРЕСА_3 , старші діти ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 не проживають, так як відсутні умови для проживання, проживають у бабусі ОСОБА_1 у смт.Козацьке та знаходяться на її утриманні. Комісія порадила ОСОБА_5 змінити ставлення до свого життя, а саме влаштуватися на роботу, облаштувати квартиру в АДРЕСА_3 , щоб вона була придатна для проживання (а.с. 20).

Оскільки мати дітей ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, а батько дітей ОСОБА_3 не має можливості фізично брати участь у їх вихованні, оскільки є громадянином та проживає на території іншої країни, тому позивач, будучи рідною бабусею дітей, просила суд призначити її опікуном ОСОБА_5 та піклувальником ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Частинами 3,4 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 виховує своїх онуків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , намагаючись максимально забезпечити всі їх потреби, докладаючи усіх зусиль, щоб діти отримували відповідне харчування, навчання та розвиток.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині встановлення опіки над ОСОБА_11 та піклування над ОСОБА_12 , суд першої інстанції взяв до уваги аргументи позивача про необхідність встановлення судом опіки та піклування над дітьми, визнавши їх такими, що позбавлені батьківського піклування.

З такими висновками суду попередньої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», яка кореспондується з частиною першою статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», визначено, що діти, позбавлені батьківського піклування - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Натомість, у даній справі судом встановлено та визнається позивачем, що батько дітей ОСОБА_3 спілкується з доньками, сплачує аліменти та надає додаткову матеріальну допомогу на їх утримання.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи, перевіривши доводи органу опіки щодо умов проживання неповнолітніх дітей судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 , 2003 р.н., проживає з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_6 постійно, а малолітня ОСОБА_5 - у вихідні, канікулярні дні та в період дистанційного навчання. В інший час малолітня ОСОБА_11 проживає у АДРЕСА_2 з бабусею ОСОБА_8 .

З пояснень малолітньої ОСОБА_11 (т.2, а.с.83) вбачається, що вона проживає періодично з обома бабусями, регулярно спілкується з батьком по 3-4 години на день, який надсилає подарунки.

ОСОБА_4 у письмових поясненнях (т.2, а.с.84) зазначила, що підтримує тісний зв`язок з батьком, який надсилає подарунки та запрошував жити до себе.

З огляду на зазначені положення закону та на участь батька ОСОБА_3 , який не позбавлений батьківських прав, у вихованні дітей, наданні ним матеріальної допомоги донькам, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не можуть вважатися такими, що позбавлені батьківського піклування.

Домовленість батька дітей ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 з приводу проживання, виховання та утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не дає підстав для встановлення піклування та опіки над дітьми.

Отже, встановивши, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не є дітьми, позбавленими батьківського піклування, слід дійти висновку про відсутність підстав для встановлення стосовно них опіку чи піклування бабусі. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 639/3648/18 (провадження № 61-12043св19).

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що у кожній справі, яка стосується дітей, мають бути враховані найкращі інтереси дитини.

Проте, апеляційний суд вважає, що встановлення бабусею опіки та піклування над онуками, за відсутності для цього фактичних та правових підстав, не можна вважати захистом найкращих інтересів дітей.

Посилання позивача ОСОБА_1 та її представника на п.2.2 Правил опіки та піклування від 26.05.1999 р. № 34/166/131/88, як на правову підставу для встановлення опіки та піклування над дітьми, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Правила опіки та піклування, на які посилається позивач, затверджені наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 р. №34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно п. 2.2 Правил опіку (піклування) може бути встановлено при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки, зокрема, виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні.

За позицією позивача та її представника, та обставина, що батько дітей ОСОБА_3 постійно проживає на території іншої країни (Росія), згідно п.2.2 Правил є підставою для встановлення над дітьми опіки та піклування.

Проте, апеляційний суд вважає вказане твердження позивача безпідставним та таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Як вище зазначено судом, приписами ст. 243 СК України визначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» та частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено поняття «діти, позбавлені батьківського піклування» та передбачено умови, за яких діти набувають відповідного статусу. При цьому, така умова, як «виїзд батьків на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебування у довготривалому відрядженні» не визначена законом, як підстава для визнання дитини такою, що позбавлена батьківського піклування.

Вказані норми закону є чіткими, зрозумілими та розширеному тлумаченню не підлягають.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в

системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Крім того, згідно ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади регулювання сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства та виховання.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що у даних спірних правовідносинах підлягає застосуванню саме положення ст. статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» та частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а не п.2.2 Правил, як це помилково вважає позивач.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи, що судом першої інстанції не застосовано положення статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» та частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у зв`язку з чим зроблено помилковий висновок про наявність у дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 статусу таких, що позбавлені батьківського піклування та, як наслідок, наявності підстав для встановлення над ними опіки та піклування, тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30.12.2020 р. в оскаржуваній частині з ухваленнями нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області задовольнити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення піклування над ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та опіки над ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті це ж рішення суду щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав в апеляційному порядку не переглядалося як таке, що не оскаржене.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік