Провадження № 22ц-824/7798/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 за участю Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржника ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року до суду надійшла вказана скарга, яка обґрунтована тим, що в провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 33612050 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3001/2011, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 25 липня 2012 року на виконання рішення суду від 12 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 400,00 грн. щомісячно.

17 серпня 2020 року нею подано до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву, відповідно до якої заявник просила зробити розрахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 33612050 з урахуванням: усунення подвійного зарахування заборгованості у виконавчому провадженні № 43467881; розміру аліментів гарантованого нормами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та індексації. Однак, за наслідками закінчення серпня 2020 року державним виконавцем розрахунок заборгованості не було здійснено. У зв`язку з чим просить зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити розрахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 33612050.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд неправильно встановив, що приватним виконавцем 23 вересня 2020 року було здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням індексації, та не враховано, що приватним виконавцем не було направлено даний розрахунок сторонам виконавчого провадження. Також вказує, що місцевий суд не витребував матеріали виконавчого провадження № 43467881, в результаті чого дійшов передчасного висновку про недоведеність вимог щодо подвійного зарахування заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у суду відсутня можливість перевірити розрахунок заборгованості, здійснений 23 вересня 2020 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо наявності подвійного зарахування, а відтак, враховуючи що державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було здійснено розрахунок заборгованості, то у задоволенні скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити суд .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 33612050 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3001 2001, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 25 липня 2012 року на виконання рішення суду від 12 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 400,00 грн. щомісячно.

17 серпня 2020 року стягувачем ОСОБА_1 подано до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву, відповідно до якої заявник просила зробити розрахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 33612050 з урахуванням: усунення подвійного зарахування заборгованості у виконавчому провадженні № 43467881; розміру аліментів гарантованого нормами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та індексації.

23 вересня 2020 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням індексації та відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/18745/14-ц про збільшення розміру аліментів з 400,00 грн. на 550,00 грн. (а.с. 224-226).

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно ст. 28 Закону, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на час розгляду скарги вже було здійснено 23 вересня 2020 року розрахунок заборгованості, а тому і відсутні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання державного виконавця вчинити такі дії.

Доводи апелянта про те, що цей розрахунок державного виконавця не направлявся сторонам, оцінюються колегією суддів критично, оскільки з копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 23 вересня 2020 року розрахунок заборгованості за вих.№71447 направлявся за адресою стягувача, вказаною у виконавчому документі, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.231).

Твердження апелянта про здійснення розрахунку без урахування виконавцем подвійного зарахування заборгованості по аліментам у виконавчому проваджені № 33612050 не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта щодо не врахування виконавцем того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відхиляються колегією суддів, оскільки з розрахунку вбачається, що його здійснено з урахуванням вказаних норм законодавства щодо мінімального розміру аліментів.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: