Провадження № 2/161/969/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/18214/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувшись із позовом до суду, просить визнати за нею право власності на Ѕ частку автомобіля «Богдан», моделі НОМЕР_1 , 2011 року випуску та Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 23.05.2008р. Водночас, будучи в шлюбі, сторонами було придбано автомобіль та квартира.

Ухвалою суду від 4 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, натомість представник позивача подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справив їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами є спір стосовно поділу їх спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається особою на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.05.2008 року, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2021 року у справі №161/53/21 шлюб між сторонами був розірваний.

Позивач стверджує, що сторонами у шлюбі за спільні кошти був придбаний автомобіль «Богдан», моделі 211010Ю, 2011 року випуску, тип легковий седан, номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна - 1596, реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , видане Луцьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Волинській області 10 квітня 2012 року, а.с. 18) та квартира АДРЕСА_1 . Вказане майно було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата реєстрації права власності 15.12.2017 року (а.с.12-13).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, придбавши транспортний засіб та квартиру під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, придбані під час перебування сторін у шлюбі транспортний засіб та квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін, і будь-яких доказів щодо належності вказаного майна лише відповідачу, на якого воно зареєстроване, суду не надано та судом не здобуто.

При цьому, факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

В силу ст. 183 ЦК України автомобіль є неподільною річчю - його неможливо розділити на частини без шкоди для його подальшого використання за прямим призначенням.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В ході розгляду справи суду не надано доказів можливості реального поділу спірного автомобіля «Богдан», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також обґрунтовані підстави його виділу позивачу або відповідачу, згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Взаємної згоди щодо поділу квартири сторони не дійшли, договору не укладали.

На підставі викладеного, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки кожного на транспортний засіб «Богдан», моделі 211010Ю, 2011 року випуску, тип легковий седан, номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна - 1596, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та квартиру АДРЕСА_1 , та залишити спірне майно у спільній частковій власності сторін.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст. 142 ЦПК).

В даному випадку судовий збір у загальному розмірі 1 698,00 грн. було сплачено, як 1% від зазначеної ціни позову, виходячи з вартості частки майна на підставі висновків про вартість майна.

Враховуючи, що позові вимоги задоволені повністю, до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частину судового збору у розмірі 848,68 грн. (тобто 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем під час подання позову), а іншу частину у розмірі 848,68 грн. - повернути позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 133, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 183, 328, 368, 392 ЦК України, ст. 60 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку транспортного засобу марки «Богдан», моделі 211010Ю, 2011 року випуску, тип легковий седан, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 848 (вісімсот сорок вісім) грн. 68 коп.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що складає 848 (вісімсот сорок вісім) грн. 68 коп., сплаченого згідно з квитанцією № 102 від 9 жовтня 2020 року (оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи №161/18214/20, провадження №2/161/969/21).

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк