Ухвала

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 547/514/20

провадження № 61-20240ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року у складі судді Харченко В. Ф. та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Суми) про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Посилаючись на те, що внаслідок несплати відповідачем аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з вересня 2015 року по березень 2016 року, у нього утворилась заборгованість, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі

99 966,59 грн.

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позов мотивував посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася у період коли він відбував покарання у місцях позбавлення волі, аліменти утримувалися із його заробітної плати у Машівській виправній колонії. На даний час він добровільно сплачує аліменти.

Посилаючись на те, що зазначене є поважною причиною несплати аліментів, крім того у нього на утриманні перебуває хвора мати, а визначений ОСОБА_1 розмір заборгованості є помилковим, оскільки не враховує платежі за період з травня - грудень 2020 року у загальній сумі 56 614,00 грн, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості за сплати аліментами.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 22 квітня

2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду

від 18 жовтня 2021 року. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 10 000,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Звільнено ОСОБА_2

від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом Семенівського районного суду Полтавської області

від 22 квітня 2015 року № 547/276/15-ц у сумі 14 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 18 жовтня 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , і ухвалити нове судове рішення яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «г» частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, зокрема згідно з правовим висновком, викладеними в постанові Верховного від 21 грудня 2020 року у справі

№ 357/14929/18 стягнення неустойки (пені) є санкцією за ухилення від сплати аліментів, а не стягненням аліментів, а тому така справа може бути розглянута лише за правилами загального позовного провадження.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення пені за прострочення сплати аліментів, предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Щодо доводів касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій помилково віднесли справу до категорії малозначних

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій помилково віднесли справу до категорії малозначних, оскільки згідно з правовим висновком, викладеними в постанові Верховного від 21 грудня 2020 року у справі № 357/14929/18 стягнення неустойки (пені) є санкцією за ухилення від сплати аліментів, а не стягненням аліментів, а тому така справа може бути розглянута лише за правилами загального позовного провадження, не дають підстав для висновку про наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження на підставі підпункту «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки наведений висновок Верховного Суду ґрунтується на аналізі змісту пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин у справі № 357/14929/18, станом на грудень 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в редакції, чинній станом на грудень 2018 року, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Законом України від 15 січня № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України після слів «крім спорів про стягнення аліментів» доповнено словами «збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу». Вказані зміни набули чинності 08 лютого 2020 року. Отже, на час пред`явлення позову в цій справі (травень 2020 року) пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України був викладений в редакції Закону України від 15 січня № 460-IX, тому посилання заявника на правові висновки Верховного Суду, які стосуються застосування пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в редакції, чинній до внесення згаданих змін, є безпідставним.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області

від 22 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко