ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1549/21 Справа № 214/3559/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/3559/16

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (надалі ТОВ «ФК «Форінт»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 13.03.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , яким позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у сумі 2280751 грн. 46 коп. (згідно наданого банком розрахунку станом на 22.08.2012 року). На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який на даний час знаходиться на виконанні. На даний час рішення суду в повному обсязі не виконано, сума боргу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014-03-03/05/752 від 13.09.2007 року не стягнута. З моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання, станом на 05.12.2016 року, боржником було погашено заборгованість на суму 94500 грн.

Станом на 13.06.2016 року за відповідачем обліковується заборгованість по кредитному договору №014-03-03/05/752 від 13.09.2007 року у сумі 155405,10 доларів США.

За користування кредитними коштами, відповідно до умов кредитного договору, відповідач повинен щомісячно сплачувати відсотки у розмірі 12,5%. Таким чином, у зв`язку із невиконанням рішення суду про стягнення суми кредитної заборгованості, станом на 13.06.2016 року, банком були нараховані відсотки по кредитному договору №014-03-03/05/752 від 13.09.2007 року, що за період з 21.06.2013 року по 13.06.2016 року, складає 16556,98 доларів США.

Також, станом на 13.06.2016 року банком, відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору, було нараховано пеню у загальному розмірі 31738,35 доларів США, що еквівалентно 793945 грн. 71 коп., з яких: 22352,24 доларів США (еквівалентно 559148 грн. 95 коп.) пеня за тілом кредиту; 9386,11 доларів США (еквівалентно 234796 грн. 76 коп.) пеня за відсотками.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: стягнути з відповідача заборгованість в сумі 16556,98 доларів США та 793945 грн. 71 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 18091 грн. 37 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» заборгованість за відсотками за період з 21.06.2013 року по 13.06.2016 року у розмірі 16556,98 доларів США та пеню за період з 13.06.2015 року по 13.06.2016 року у розмірі 744690 грн. 53 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» судовий збір у розмірі 17353 грн. 83 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неврахування того, що заборгованість за Кредитним договором №014-03-03/05/752 від 13.09.2007 року з нього вже стягнута судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому Банк не має права заявляти вимоги щодо стягнення заборгованості за цим Кредитом.

При цьому, відповідач наголошує й на тому, що ним було заявлено про застосування позовної давності та ч. 3 ст. 551 ЦК України, що не було враховано судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та відповідач ОСОБА_1 , будучи завчасно, належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надавши, кожен окремо, заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року (а.с. 134).

Розгляд справи було призначено на 13 січня 2021 року (а.с. 135).

В судове засідання, призначене на 13 січня 2021 року, учасники справи не з`явились, до початку судового засідання від ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та ОСОБА_1 , від кожного окремо, надійшли заяви про відкладення розгляду справи. які обгрунтовано неможливістю прибути до суду у визначений час, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість відкладення розгляду справи н 02 березня 2021 року.

Натомість, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», якому Дніпровським апеляційним судом було забезпечено можливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, повторно заявив клопотання про відкладення розгляду справи, зазначив про відрядження до міста Запоряжжя для участі у судовому зсіданні при розгляді справи №337/3304/20, надавши судову повістку про виклик до суду у якості третьої особи.

Відповідач ОСОБА_1 теж повторно звернувся до суду апеляційної інстанції із клопотанням про відкладення розгляду справи, яке обгрунтував свою неявку в судове засідання перебуванням на амбулаторному лікуванні, на підтвердження чого надав суду листок непрацездатності.

Згідно із ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на відкладення судового засідання, призначеного на 13 січня 2021 року, саме за клопотаннями представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які повторно не з`явилися у судове засідання, а тому клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягають .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/03-03/05/752, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 415000 доларів США, строком до 12.09.2017 року, зі сплатою 12,5% річних. Погашення кредиту мало здійснюватись відповідно до Графіку погашення кредиту (а.с.4-12, 13-16).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року в сумі 2280751 грн. 46 коп., а також сплачений судовий збір (а.с.20).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов кредитного договору №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року та не погашенням заборгованості за кредитом, стягнутої згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року, відповідач ОСОБА_1 , станом на 13.06.2016 року, має заборгованість зі сплати відсотків за період з 21.06.2013 року по 13.06.2016 року у розмірі 16556,98 доларів США.

Крім того, згідно п. 4.1.1 кредитного договору, нарахована пеня, яка, станом на 13.06.2016 року, складає 31738,35 доларів США (еквівалент 793945 грн. 71 коп.), з яких: 22352,24 доларів США (еквівалентно 559148 грн. 95 коп.) пеня за тілом кредиту; 9386,11 доларів США (еквівалентно 234796 грн. 76 коп.) пеня за відсотками (а.с.17-19).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Форінт» заборгованість зі сплати відсотків за період з 21.06.2013 року по 13.06.2016 року у розмірі 16556,98 доларів США та пеню за період з 13.06.2015 року по 13.06.2016 року у розмірі 744690 грн. 53 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позичальником не виконуються належним чином умови кредитного договору №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року, а тому кредитор має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені за порушення строків виконання зобов`язань, яку обраховано в межа річного строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Як слідує з матеріалів справи, 13.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/03-03/05/752, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 415000 доларів США, строком до 12.09.2017 року, зі сплатою 12,5% річних. Погашення кредиту мало здійснюватись відповідно до Графіку погашення кредиту (а.с.4-12, 13-16).

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних до сплати відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, звернувшись до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року у судовому порядку.

Отже, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», використавши право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів та неустойки за порушення умов договору, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому його право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року в сумі 2280751 грн. 46 коп., а також сплачений судовий збір (а.с.20).

Зазначене судове рішення набрало законної сили 27 вересня 2013 року та навіть частково виконане, що визнано позивачем у позовній заяві.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відступаючи від зазначеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Разом з тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з ТОВ «ФК «Форінт» на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 26 030,75 грн. (а.с. 129).

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 26 030 (двадцять шість тисяч тридцять) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: