ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Херсон

справа № 766/11756/21

провадження № 22-ц/819/1712/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В., Склярської І.В.,
суддів:Чорної Т.Г.,

секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Войцеховської Я.В. від 23 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа: Державний реєстратор Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович про скасування рішення державного реєстратора,,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа: Державний реєстратор Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович про скасування рішення державного реєстратора, в якому просила суд скасувати рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича від 06 травня 2021 року про державну реєстрацію за відповідачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 18 липня 2007 року та договору про відступлення права вимоги.

23 липня 2021 року позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення поданого позову, в якій з метою недопущення подальшого відчуження спірного майна, законність набуття відповідачем права власності на яке нею оспорюється, просила суд накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вважаючи, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «Дніпрофінансгруп» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо наявності підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб зроблені за відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування її доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів і їх співмірності із заявленими вимогами, без з`ясування чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, а також без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, зроблених в постанові від 29.05.2019 року у справі № 522/23242/17 та постанові від 26.04.2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судове рішення мотивовано тим, що накладення арешту на спірне нерухоме майно є необхідним для забезпечення виконання рішення суду у випадку задоволення заявлених позивачем вимог.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, забезпечення позову- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне дотримання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови).

Із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що між сторонами існують правовідносини, які виникли із укладених ОСОБА_3 (чоловіком позивачки), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», договорів кредиту та іпотеки.

Предметом спору, порушеного за заявою ОСОБА_1 , є законність забезпеченої іпотекою вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 шляхом набуття відповідачем як новим кредитором та новим іпротекодержателем права власності на предмет іпотеки, яким є квартира АДРЕСА_2 , та здійснення державної реєстрації цього права в установленому законом порядку.

Факт набуття права власності на спірну квартиру із наведених позивачкою підстав відповідач не заперечує.

Враховуючи, що реалізація відповідачем як власником права розпорядження спірною квартирою до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог щодо відновлення прав первісного власника, обраний позивачкою вид забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, щодо якої між сторонами виник спір, є співмірним із заявленими нею вимогами та правильно застосовано судом з метою забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивачки, та здійснення ефективного захисту прав останньої, за захистом яких вона звернулася до суду.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника про неспівмірність застосованого судом заходу забезпечення позову колегія суддів до уваги не приймає та, оцінюючи співвідношення негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, вважає, що тимчасове обмеження прав відповідача у зазначений спосіб є менш обтяжливим, оскільки у разі відмови у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог, ці права будуть відновленими та за бажанням реалізованими, в той час, як невжиття заходів щодо обмеження прав розпоряджатися предметом спору може призвести до виникнення незворотних наслідків для позивачки або значно утруднити ефективний захист чи поновлення порушених прав, за захистом яких вона звернулася до суду, та спонукати до залучення у спорі інших заінтересованих осіб, породжуючи нові спори щодо відновлення своїх прав.

Посилання скаржника на те, що висновок суду щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду ґрунтується лише на припущеннях позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи, що у позивача відсутні повноваження здійснювати контроль за намірами відповідача щодо розпорядження майном, право власності на яке підтверджено шляхом його державної реєстрації (без видачі правовстановлюючого документа), тоді як відповідач може реалізувати своє право розпорядитися предметом спору у будь-який час.

Не спростовують висновків суду також доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.05.2019 року у справі №522/23242/17 та від 26.04.2019 року у справі №308/3824/16-ц, так як наведені в цих постановах висновки суду касаційної інстанції не є висновками щодо застосування відповідних норм права у розумінні статті 263 ЦПК України, а стосуються наведених судами апеляційної інстанції мотивів та обґрунтування наявних підстав для забезпечення позову у обраний у відповідних правовідносинах спосіб.

В той же час, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

На думку колегії суддів, у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд пересвідчився у тому, що між сторонами виник спір щодо квартири, яка є предметом іпотеки, та дійшов обґрунтованого висновку, що розпорядження відповідачем цією квартирою до вирішення судом спору по суті призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на предмет спору, яке за своєю правовою природою підтверджує як факт державної реєстрації права власності, так і факт виникнення права власності у відповідача.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова