Справа № 761/8598/20
Провадження № 2/761/1747/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Кутіковій М.Г.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.03.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви від 15.06.2020 року позивач просить:

-стягнути з Головного управління Національної поліції у м.Києві на користь позивача компенсацію за майнову шкоду, заподіяну працівниками Головного управління Національної поліції України у м.Києві невиконанням покладених на них обов`язків (невнесення в ЄДРДР заяв про злочин упродовж 24 годин, невиконанням упродовж 24 годин ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 17.02.2020 року про зобов`язання внести до ЄДРДР заяви про скоєння злочину працівниками АТ КБ «Приватбанк» (справа №760/1292/20), не проведенням досудового розслідування, закриттям кримінального провадження 40 000,00 грн.;

-зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві списати з рахунку Головного управління Національної поліції у м.Києві на рахунок позивача 40 000,00 грн. за заподіяну Головним управлінням Національної поліції у м.Києві шкоду.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач подала до поліції заяву про скоєння злочину працівниками АТ КБ «Приватбанк» так як банк відмовляє у видачі коштів у розмірі 40 000,00 грн. Як зазначає позивач, відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинений злочин не були внесені та не виконана ухвала Солом`янського районного суду м.Києва від 17.02.2020 року якою зобов`язано працівників Солом`янського управління ГУНП в м.Києві внести відомості до ЄДРДР.

Завдана бездіяльністю майнова шкода становить 40 000,00 грн. (сума вкладу, яку Банк не повертає позивачу).

Посилаючись на положення ч.6 ст.1176, 1167, 1173 ЦК України, позивач звернулась до суду з цим позовом.

21.10.2020 року до суду надійшов відзив представника Головного управління Національної поліції України у м. Києві в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що до позовної заяви не надано рішення суду яким встановлена незаконність дій посадових осіб органів досудового розслідування, не надано доказів, що між діями правоохоронних органів та спричиненою шкодою є зв`язок.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції України в м.Києві в судовому засіданні, яке відбулось 21.10.2020 року позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 17.02.2021 року представник не з`явилась, просила слухати справу в її відсутність.

Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві в судове засідання представника не направило, хоча належним чином було повідомлено про час та місце слухання справи.

А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку позивача, представника відповідача (Головного управління Національної поліції України у м. Києві), врахувавши відзив Головного управління національної поліції у м.Києві, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч.1 статті 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 17.02.2020 року (справа №760/1292/20) було задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважених службових осіб Солом`янського управління поліції ГУНП у м.Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 17.01.2020 року.

Як зазначено в ухвалі суду, 17.01.2020 року ОСОБА_1 у приміщенні АТ КБ «Приватбанк» надала патрульним поліцейським заяву про вчинення кримінального правопорушення працівниками банку.

Проте під час слухання справи судом не встановлено, що вказана ухвала отримана адресатом - Солом`янським управлінням поліції ГУНП у м.Києві та не надано доказів її виконання.

Обставини справи свідчать про те, що оскарження ОСОБА_1 бездіяльності Солом`янського УП ГУ НП у м.Києвіщодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі її заяви про кримінальне правопорушення від 17.01.2020 року свідчить про реалізацію останньою можливості оспорення процесуальної діяльності правоохоронного органу і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України.

Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання матеріальної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Таким чином, судом не встановлено дій з боку Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві - Головного управління Національної поліції України у м. Києві, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй матеріальної шкоди на підставі статей 1176, 1167, 1173 ЦК України.

Крім того, варто зауважити, що з матеріалів справи вбачається, що арешт на кошти позивача був накладений постановою від 12.09.2019 року головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві Штойки Л.Р. в межах виконавчого провадження №58606264.

Судом не встановлено що в зв`язку з бездіяльністю відповідача - невнесення інформації в ЄДРДР позивач не могла отримати кошти з рахунку на які було накладено арешт.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов' язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77-82, 141, 213, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити дії- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 березня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула