Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Ю.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження, постановлену у складі судді Войтенко Ю.В., у цивільній справі № 759/14478/16-ц за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: АТ КБ «ПриватБанк». Зазначала, що у провадженні Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 56363668 та виконавче провадження № 51598269 на виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 19 квітня 2016 року, № 3156 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2010 року в розмірі 23 220,44 грн. Постановою Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 липня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року у справі № 759/14478/16-ц було визнано таким, що не підлягає виконанню, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчий напис від 19 квітня 2016 року № 3156. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 березня 2017 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у прийнятті апеляційної скарги на вказане заочне рішення суду. Відтак, підстави для продовження обтяження на майно відсутні. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила скасувати постанову Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 липня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою було накладено арешт на все її майно, зняти арешт з усього майна, що належить їй, який накладено державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Скуржинською Н.М. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серія та номер: 1380/22, що видана 08 липня 2016 року, припинити та скасувати обтяження, яке зареєстроване 12 вересня 2016 року, реєстраційний номер обтяження 31339190, що накладено державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Скуржинською Н.М.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року відмовлено у відкриті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця щодо не зняття обтяження, накладеного у виконавчому провадженні за виконавчим написом.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити скаргу в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження з тих підстав, що подана скарга на рішення та бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні за виконавчим написом повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Звертає увагу на те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішенні судом цивільної юрисдикції. Вказаної правової позиції дотримуються й адміністративні суди. Відтак, скарга ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні за виконавчим написом підлягає розгляду саме у порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні адвокат Даценко К.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Особисто Дячук О.П., представник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_1 , забезпечила участь в судовому засіданні свого уповноваженого представника, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні за виконавчим написом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України з тих підстав, що скарга має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положеннями ст.ст. 447, 448 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, тобто той суд, що видав виконавчий документ

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З наведених норм убачається, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Однак законодавець розмежовує порядок оскарження таких рішень дій чи бездіяльності при виконанні судових рішень та при виконанні рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі скарги, пов`язані із виконанням саме судових рішень, ухвалених в порядку цивільного процесуального закону.

Однак, у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів, зокрема, і виконавчого напису нотаріуса, така скарга має бути вирішена саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 287 КАС України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася зі скаргою за правилами ЦПК України та оскаржує рішення та бездіяльність відділу ДВС щодо накладення арешту у межах виконавчих провадженнях №56363668 та №51598269 з примусового виконання виконавчого напису № 3156 від 19 квітня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Судовий контроль за виконанням рішень не судів, а інших органів, зокрема, нотаріусів, покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 264 КАС України, беручи до уваги, що питання оскарження бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні за виконавчим написом є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні за виконавчим написом.

При цьому, з огляду на вище викладене доводи апеляційної скарги про те, що скаргу ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні за виконавчим написом підлягає розгляду саме у порядку цивільного судочинства є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді