Справа №339/156/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

з участю секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 154 700, 00 грн. за договором позики та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, 05 березня 2021 року надав грошові кошти в борг ОСОБА_2 в розмірі 154 700,00 грн., що підтверджується власноручною написаною письмовою розпискою від 05 березня 2021 року, які відповідач зобов`язалася повернути до 05 квітня 2021року.

Однак, відповідач зобов`язань за договором позики не виконала, суму боргу до 05 квітня 2021 року не повернула,пояснюючи тим, що в неї немає змоги оформити кредит чи позичити в батьків вказану суму грошей.

10 червня 2021 року відкрито провадження та призначено перше судове засідання з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі; не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.71).

Такі дії учасника справи, не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце цього засідання повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с. 50; 64; 74).

Також, відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася, відзив не надала, а, відтак, згідно ч.2 ст.191 ЦПК України, суд приймає рішення, на підставі наявних доказів у справі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду представника позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

За змістом положень статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з порушення відповідачем умов договору позики щодо своєчасно повернення отриманих грошових коштів.

Так, встановлено, що згідно розписки від 05 квітня 2021 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 154 700, 00грн. для власних потреб та розпорядження на власний розсуд та зобов`язалася повернути надану суму до 05 квітня 2021 року (а.с.9).

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно достатті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 545 ЦК України, передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з нормами статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно змісту розписки в ній (орфографія та пунктуація автора збережені) зазначено наступне:

«Розписка м.Червоноград, 5.03.21р. Я, ОСОБА_2 , 06 вересня 1989 року паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Червоноградським МВ УМВС України в Львівській області, 05 березня 2001 року, місце реєстрації АДРЕСА_1 , картка платників податку НОМЕР_2 отримала в борг із зобов`язанням повернути 154 700, 00 (сто п`ятдесят чотири гривні тисячі сімсот гривень) в ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Червоноградським МВ УМВС України в Львівській області, 05 березня 2001 року, місце реєстрації АДРЕСА_1 , картка платника податку НОМЕР_3 . Кошти отримала для власних потреб та розпорядження на власний розсуд. Грошові кошти в сумі 154 700, 00 (сто п`ятдесят чотири гривні тисячі сімсот гривень) зобов`язуюсь повернути в повному обсязі до 05 квітня 2021 року. Наслідки даного договору позики мені роз`яснено та зрозуміло. ОСОБА_2 ( підпис).

Окрім того, власноручним почерком ОСОБА_1 написав, що надав в борг, як позичальник ОСОБА_2 в сумі 154 700, 00 (сто п`ятдесят чотири гривні тисячі сімсот гривень).05.03.2021р. (підпис) (а.с. 9).

Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд вважає, що її змістом встановлено: факт отримання 05 березня 2021р. відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 154 700,00 грн. саме у борг для особистих цілей та обов`язок ОСОБА_2 повернути грошові кошти ОСОБА_1 відповідно до 05 квітня 2021 року.

Таким чином, розписка про отримання грошових коштів у борг містить зобов`язання про їх повернення.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань не виконала грошові кошти не повернула.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Тому наявність боргового документа у позивача, який надав його на вимогу суду, згідно ст. 545 ЦК України також підтверджує той факт, що боржник не виконав свого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верхоного СУду України, викладений у постановах : від 18 вересня 2013року№6-63цс13, від 16 січня 2019 року №61-45859св18.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, та враховуючи встановлену ст.294 ЦК України, презумпцію правомірності правочину, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Вирішуючи питання відшкодування судових витрат (які в даному спорі складаються зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу), суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які в разі задоволення позову - покладаються на відповідача, а також враховує заперечення відповідача щодо такого розміру судових витрат.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2021року позивач уклав з адвокатом Левицькою О.І. договір про надання правової допомоги № 27.05.21, у якому погодив вартість послуг в загальній сумі 6500,00 грн ( а.с.16-17).

Згідно розрахунку, у вартість витрат входить складання позовної заяви - 5000,00грн., представництво інтересів в суді першої інстанції -1500,00грн. та підтверджено власноручним підписом позивача ОСОБА_1 сплату вказаних коштів адвокату (а.с.16-18).

Відповідно до висновків, викладених у Постанові ВС від 16.04.2020р. у справі №727/4597/19, визначено, що відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Позивач, заявляючи вимоги про стягнення витрат, надав тільки договір та розрахунок витрат, в яких зазначено, що вказані витрати охоплюють складання позовної заяви - 5000грн. , представництво в суді - 1500грн.

При цьому, не долучено до матеріалів справи документальне підтвердження витрат на отримання правової допомоги , зокрема, акт виконаних робіт та затрочений час адвоката на підготовку та складання позовної заяви.

Разом з тим, як встановив суд, представник не брав участь в судових засіданнях, а з позовної заяви вбачається, що вона викладена всього на 5 сторінках, де фактично викладено аналіз законодавства щодо вказаного спору, до заяви подано незначну кількість копій документів (5 копій), підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, що свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 3547,00 грн. (2000,00грн. - витрати за підготовку і складання позову + 1547,00 грн.- сплаченого при подачі позову судового збору).

На підставіст.ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 154 700 ,00 (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот) гривень боргу за договором позики та 3547 ( три тисячі п"ятсот сорок сім) гривень судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Червоноградським МВ УМВС України в Львівській області, 05 березня 2001 року, місце реєстрації АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Шевченківським РВ у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області, 11 березня 2016 року, місце реєстраціїАДРЕСА_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 .

Суддя Головенко О.С.