ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1601/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"19" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Мицик Ю.С.,
при секретарях Пугач Д.С, Береговенко Н.Г., Куцолабській І.А.
учасники справи не з`явилися,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2020 було відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 вказану справу передано до провадження судді Мицик Ю.С.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2020 було прийнято вказану справу до провадження суддею Мицик Ю.С., цією ж ухвалою позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 18.01.2021 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
07.04.2021 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, за вимогами якої позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 13 363, 15 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2800,00 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000, 00 грн.
Ухвалою суду від 08.04.2021, що занесена до протоколу судового засідання прийнято заяву про збільшення позовних вимог від 05.04.2021.
Ухвалою суду від 08.04.2021 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.»
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Третьою особою письмові пояснення не подані.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, в якій вона вимоги позову підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу за його відсутності, свого представника до суду не направив.
Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи до суду не з`явився, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 19 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 4 ЦПК України).
Судом встановлено, що 07.10.2019 року близько 09 год. 40 хв., на автодорозі Р-04 км. 35 водій керуючи транспортним засобом Land Rover д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив пункти 2.3 Б, 13.1 Правил дорожнього руху, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Винність відповідача ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП встановлена постановою Обухівського районного суду Київської області від 21.10.2019.
Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача у завданні шкоди доведена належним чином та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доведенню не підлягає.
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 .
Відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована згідно полісу страхування АМ/6774122, укладеного із ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.».
16.03.2020 позивач звернулася до відповідача з Вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Даний лист не був отриманий ОСОБА_2 та повернувся за адресою позивача.
За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу (ЦК) України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Транспортний засіб позивача було відновлено, що підтверджується письмовими доказами.
Відповідно до калькуляції на ремонт автомобіля (додаток до рахунку № 34) від 01.12.2019, Акту № 34 приймання-здачі виконаних робіт від 20.12.2019, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_2 складає 48 120, 00 грн., яку було сплачено позивачем особисто через касу станції кузовного ремонту «АвтоКолорЦентр».
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відповідно до позиції викладеній в правовому висновку Верховного суду України у справі №6-2808цс-15, якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Відповідачем доказів на спростування позовних вимог суду не подано.
Вимога позивача про відшкодування відповідачем витрат на проведення авто-товарознавчої експертизи в сумі 2 800,00 грн., не грунтується на положеннях закону, оскільки фактично такі витрати мають покладатися на страхову компанію.
Згідно ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнала позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, враховуючи, що вона була позбавлена можливості використовувати свій транспортний засіб, витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, оцінювача та до суду, щоб довести порушення своїх прав. Таким чином, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., задовольняючи позовні вимоги в цій частині частково.
З урахуванням викладеного всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить із наступного.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача не надано суду жодного доказу, зокрема Акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, вартість кожної послуги і витраченого на це часу.
Враховуючи, що ні позивачем, ні його представником до суду не надані документи, з яких можливо встановити обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.
Судовий збір відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-82, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст.22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Ю.С. Мицик