Справа № 214/2817/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07 жовтня 2021 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Ткаченка А.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у місті Кривому Розі цивільну справу № 214/2817/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог - Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до суду із вищевказаним позовом, в якому просять суд визнати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. Так, ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 відповідно до ордеру на жиле приміщення № НОМЕР_1 надано право на заняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , житлова площа 38,3 кв. м. Цей факт підтверджується копією ордеру на жиле приміщення №197, виданим Радою народних депутатів Дзержинського виконавчого комітету від 27.12.2002 року.

У вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . ОСОБА_5 є колишньою дружиною ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 батьком якої є чоловік по першому шлюбу, позивач ОСОБА_2 її батьком не є.

Шлюб позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний ще у 2013 році. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у 2013 році, забравши усі свої речі, виїхали з квартири за невідомою адресою.

Тому вони звернулися до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання втратившими право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2018 року їх позовні вимоги були задоволені частково - визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 07.12.2018 року. Отримавши рішення суду вони звернулися до відділу реєстрації місця проживання громадян Саксаганського району м. Кривого Рогу, де виконуючи рішення суду, були зняті з реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Вони також дізналися, що в їх квартирі ще хтось зареєстрований. За запитом адвоката дізналися, що в їх квартирі з 30.10.2018 року був зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На той час, коли відбувалось слухання щодо зняття з реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_3 , яка в їх квартирі не мешкала з 2013 року, зареєструвала в квартирні свого малолітнього сина ОСОБА_4 . Перебуваючи у шлюбі чи ні ОСОБА_3 народила дитину вони не знають, також їм невідомо чи змінила вона прізвище на прізвище чоловіка.

Те, що в квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується довідкою про склад сім`ї від 25.02.2019 року №2223, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради.

Просять врахувати, що відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, місце проживання дитини віком до 10 років є місце проживання її батьків. Отже місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинно бути за місцем проживання одного із батьків.

Ухвалою суду від 08 липня 2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.27-28).

Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року витребувано докази по справі (а.с.82-83).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020 року справу передано судді Ткаченкові А.В. (а.с.125).

Ухвалою суду від 09 липня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі (а.с.131-132).

Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.147-148).

Правом на участь в судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, однак не з`явилась, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала.

Треті особи, кожен окремо, також про час та місце проведення судового засідання повідомлені, до суду не з`явились, представники Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради та Служби у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, прийняття рішення у справі залишили на розсуд суду.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була отримана у користування від держави на підставі ордеру №197 від 27 грудня 2002 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , як уповноваженого квартиронаймача, сім`я якого складається з чотирьох чоловік: дружини ОСОБА_5 , дочки - ОСОБА_7 , та матері - ОСОБА_1 (а.с.9).

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 07.12.2018 року. (а.с.10).

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради від 25.02.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 - з 11.02.2003 року, ОСОБА_1 - з 11.02.2003 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 30.10.20018 року. (а.с.26).

Відповідно до актового запису про народження №464 від 26 жовтня 2018 року - ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.90).

Відповідно до актового запису про шлюб №184 від 27 квітня 2018 року - ОСОБА_8 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , прізвище ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінено на - ОСОБА_3 (а.с.140).

При цьому, як слідує із акту від 01 жовтня 2021 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 з березня 2013 року у кв. 53 даного будинку не проживають.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 не проживають у неприватизованій квартирі протягом тривалого часу без поважних причин, ОСОБА_3 рішенням суду визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим вважають, що ОСОБА_4 втратив право користування цим житловим приміщенням.

Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між членами сім`ї уповноваженого наймача неприватизованого житлового приміщення, у зв`язку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Загальні принципи поняття «житла» визначені, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) від 02 грудня 2010 року (остаточне рішення 02 березня 2011 року). Так у пунктах 40, 42, 43 рішення висловлено наступне: «Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займане або створене. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (рішення від 12 червня 2008 року у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), заява № 78146/01, пункт 125). Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам (рішення у справі «Озтюрк проти Туреччини» (Ozturk v. Turkey) [ВП], заява № 22479/93, п.55, ECHR 1999-VI).

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку.

З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обов`язковими умовами для цього є: 1) встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки, та 2) відсутність без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок відносно застосування ст.ст.71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Разом з тим, положеннями ч.4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 в житловому приміщенні, яке наразі перебуває у володінні та користуванні позивачів, не проживають понад 6 місяців без поважних причин, а саме з 2013 року, квартиронаймачем відповідач ОСОБА_3 не є, крім того рішенням суду від 29 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили 07.12.2018 року відповідачка ОСОБА_3 визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , дійсне місцезнаходження відповідача із сином не відоме, в той час як реєстрація місця проживання ОСОБА_4 створює позивачам перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи їх майнові права, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої позивачами вказаної негаторної вимоги та необхідність її задоволення із визнанням ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (зі змінами), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналогічні приписи містяться в п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів 768 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.2).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог - Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку місця проживання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін:

Позивачі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Треті особи: Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, адреса: вул. Володимира Великого, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, адреса: вул. Володимира Великого, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Суддя А.В. Ткаченко