Провадження № 2/750/430/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Супруна О.П.,

секретар Дяченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

21.12.2020 до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.11.2016 в розмірі 16 083 грн 03 коп., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.01.2021.

19.01.2021 розгляд справи відкладено на 08.02.2021, у зв`язку з неявкою сторін.

08.02.2021 представник відповідача подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що не ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг позивачем.

08.02.2021 розгляд справи відкладено на 01.03.2021, у зв`язку з неявкою сторін.

22.02.2021 позивач подав відповідь на відзив, де зазначив, що відповідач в анкеті-заяві підтвердив факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг.

У судове засідання 01.03.2021 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку свого позову.

За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 23.11.2016 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 5 000,00 грн.

У анкеті-заяві вказано, що підписанням цієї анкети-заяви відповідач приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк», які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет, і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами становлять договір банківського обслуговування.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачу надавались у користування кредитні картки: № НОМЕР_1 строком дії до квітня 2018 року, № НОМЕР_2 строком дії до січня 2022 року.

Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Так, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 12.10.2020 становить 16 083 грн 03 коп., до якої входить: 9 677 грн 81 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 382 грн 25 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 2 022 грн 97 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні.

У анкеті-заяві відповідача від 23.11.2016 процентна ставка не зазначена.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилається на розрахунок заборгованості, заяву позичальника, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Тарифи банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Тарифи і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу (далі за текстом - ЦПК України) доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

За клопотанням АТ КБ «Приватбанк» про огляд доказів за їх місцезнаходженням, суд здійснив огляд та вибіркове фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 5, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.10.2016)», розділ 2.1.1 (с. 344-376) повного договору. За вказаною електронною адресою на офіційному сайті банку на вказаних сторінках дійсно знаходиться розділ 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, копія яких додана банком до позовної заяви, однак, в них не міститься будь-якої додаткової інформації щодо предмету доказування по справі, їх затвердження або ознайомлення з ними відповідачем. Вони аналогічні паперовій копії, наданій банком, тому суд не бере їх до уваги з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні дані щодо того, які саме картки відповідач отримувала, які саме тарифні плани діяли для цих карток. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент підписання ним вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розмірів і порядку нарахування.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованих позивачем процентів.

Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими згідно із статтею 625 ЦК України.

Позивачем зазначено, що боржник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, яким йому надано кредит строком до останнього дня січня 2022 року.

В матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 21 грудня 2020 року розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Згідно з розрахунку позивача проценти за користування кредитом, згідно із статтею 625 ЦК України нараховані з 01.12.2019 по 29.02.2020, тобто ще до виникнення у позивача права на отримання відповідних сум.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо сплати відсотків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у збільшеному розмірі (84 %), а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в сумі 2 022 грн 97 коп.

Водночас, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача фактично отримані грошові кошти (тіло кредиту) в сумі 9 677 грн 81 коп., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки відповідач є інвалдом І групи (копія посвідчення серії НОМЕР_3 від 28.08.2014 на а.с. 115), відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України „Про судовий збір" він звільняється від сплати судового збору, що відповідає роз`ясненням пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

№б/н від 23.11.2016 в розмірі 9 677 грн 81 коп. (дев`ять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 81 копійка).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судовий збір в сумі 1 264 грн 77 коп. (одна тисяча двісті шістдесят чотири гривні 77 копійок) компенсувати Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», місцезнаходження юридичної особи: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя