РІШЕННЯ

Іменем України

02.03.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі головуючого судді Мартьянової С.М., при секретарі Турчак М.І. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до ЛКП «Львіелектротранс», про відшкодування матеріальних збитків на користь ОСОБА_1 у розмірі 100,00 грн., моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 30 000,00 грн., моральної шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 5 000,00 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 21.11.2019 року у м. Львів від час проїзду в трамваї №3 неповнолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в останнього було проведено перевірку наявності правових підстав для проїзду в транспортному засобі. ОСОБА_1 пред`явив контролеру ЛКП «Львівелектротранс» посвідчення серії НОМЕР_1 дитини з інвалідністю встановленого зразка. Після огляду посвідчення, контролер заявив дитині, що таке посвідчення є недійсним. Згодом контролером та його колегами дитині було висунуто вимогу про негайну оплату штрафу у розмірі 100 гривень за безквитковий проїзд. Однак, посвідчення дитини з інвалідністю, яке використовував ОСОБА_1 містить усі необхідні відомості про термін його дії, а саме до 31.10.2020 року. Позивачка, з метою захисту прав її дитини зверталась із заявами до ЛКП «Львівелектротранс», Управління транспорту ЛМР, Сихівського відділу соціального захисту населення, Львівський місцевий центр з надання БВПД для досудового вирішення спору. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 та його матір ОСОБА_2 переживають сильні душевні переживання. Просять стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» відшкодування моральної шкоди. Окрім цього, просять відшкодувати на користь ОСОБА_1 100,00 грн. оплаченого штрафу по виписаній квитанції №011147 від 21.11.2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Представник Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» подав до суду 01.04.2020 року відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що досудове звернення ОСОБА_2 було розглянуто адміністрацією підприємства та встановлено невідповідності пред`явленого ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка та опису, що передбачається законодавством. Крім того, зазначається що законодавчими актами не передбачається відшкодування моральної шкоди пасажиру користувачу послуги з перевезення міським електричним транспортом. Стверджується, що розмір завданої моральної шкоди необґрунтований та не підтверджується жодними доказами, які б підтвердили заподіяння йому такої шкоди. Вважають вимоги позивачів необґрунтованими та безпідставними. Просять відмовити у задоволенні позову.

Позивачі подали до суду 29.04.2020 року відповідь на відзив. Зазначається, що такий відзив є необґрунтований. Виправдовуючи дії контролера ЛКП «Львівелектротранс» не надав пояснення, чому, виявивши ознаки нібито недійсного посвідчення дитини з інвалідністю, контролер не повідомив про даний факт лінію 102 для виїзду на місце події та з`ясування обставин. Лист Сихівського відділу соціального захисту від 06.12.2019 року свідчить про неправомірність дій контролера. Відповідно до зазначеного листа, термін дії посвідчення дитини з інвалідністю триває до 31.10.2020 року. Стверджується, що вина контролера є беззаперечною. Просять задовольнити позов, відшкодувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з посвідчення дитини з інвалідністю серії НОМЕР_1 від 10.11.2009 виданого Сихівським відділом соціального захисту Департаменту Гуманітарної політики Львівської міської ради, термін його дії триває до 31.10.2020 року.

Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» транспортне обслуговування осіб з інвалідністю здійснюється на пільгових умовах. Особи з інвалідністю I та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Пільгове перевезення осіб з інвалідністю здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт".

Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Відповідно до ч. 3ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина з інвалідністю" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Згідно ст. 38 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», особи з інвалідністю I та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Пільгове перевезення осіб з інвалідністю здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт".

Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19 частини першої статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Крім того, реалізація соціальних пільг людини не може бути поставлена в залежність від бюджетоспроможності держави про що наголошується Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» у рішенні від 7 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини».

Так, ЛКП «Львівелектротранс» здійснює діяльність пов`язану з наданням послуг з перевезення пасажирів.

Як вбачається з листа Управління транспорту ЛМР до ОСОБА_2 перевірка проїзних квитків та стягнення штрафів проводиться контролерами служби безпеки ЛКП у відповідності до вимог «Правил користування міським електричним транспортом у м. Львові» затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №361 від 06.04.2018 року. Опитуваний контролер повідомила, що керувалась принципом заповнення посвідчень осіб з інвалідністю з дитинства, провела візуальний огляд посвідчення пасажира та не виявила відмітки про продовження терміну дії посвідчення. Запропонувала пасажиру сплатити штраф. Повідомили, що 21.11.2019 року перевірку проїзних документів здійснював інспектор (контролер) з номером жетону №2774. Також, проінформовано, що з працівниками підприємства, які здійснюють контрольн6і функції в рухомому складі проведено роз`яснювальну роботу щодо порядку ведення робочої документації та оформлення службових документів, здійснення контролю на лінії відповідно до «Правил користування міським електричним транспортом у м. Львові», затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №361 від 06.04.2018 року.

Законом України «Про міський електричний транспорт» відносини, пов`язані з діяльністю у сфері міського електричного транспорту загального користування, в яких беруть участь замовники транспортних послуг, перевізники та пасажири.

Відповідно до п.п.4.6. «Правил користування міським електричним транспортом у м. Львові» пасажири, які відповідно до законодавства України мають право безоплатного проїзду у міському електричному транспорті м. Львова, повинні мати з собою та пред`являти для контролю відповідне посвідчення, яке підтверджує належність пасажира до пільгових категорій.

Так, в матеріалах справи наявне посвідчення дитини з інвалідністю серії НОМЕР_1 від 10.11.2009 року по 31.10.2020 року

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 має посвідчення дитини з інвалідністю, та таке було дійсне до 31.10.2020 року, пред`явивши при цьому посвідчення/довідку дитини з інвалідністю контролеру. Суд приходить до висновку, що у контролера з номером жетону №2774 не було підстав вимагати оплати штрафу у розмірі 100 грн. у ОСОБА_1 .

Згідно із ч.1,2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що контролер у міському електричному транспорті «Львівелектротранс» з номером жетону № НОМЕР_2 відмовили вимагав у дитини з інвалідністю негайної оплати штрафу у розмірі 100 грн., при наявності у ОСОБА_1 дійсного посвідчення серії НОМЕР_1 . Спричиняв на дитину психологічний тиск, чим було завдано моральної шкоди.

В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивачки на спричинення її сину моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача, а саме образи психологічний тиск на адресу позивача, що стало причиною його моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди. В той же час, суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування такої шкоди завищеним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, до стягнення з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, а тому згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК, статтями 23,1167,1172 ЦК України, Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України», ЗУ «Про міський електричний транспорт», суд, -

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків 100 (сто) гривень.

Стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) гривень.

Стягнути з відповідача ЛКП «Львівелектротранс» (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2) на користь держави судовий збір в сумі 704,80 гривень.

У решті вимог відмовити.

Сторони:

Позивач 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_3 ; паспорт: НОМЕР_4 );

Позивач 2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_5 ; паспорт: НОМЕР_6 );

Відповідач: ЛКП «Львівелектротранс» (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2; ).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя Мартьянова С.М.