КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9416/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/10208/20

23 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Коваленка Андрія Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕП Чумацький шлях» про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «ТЕП Чумацький шлях`про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики від 21.05.2018 року у розмірі 189 000 Євро, що станом на 21.05.2018 року за курсом НБУ становить 6 777 078,00 грн., та грошові кошти за договором позики від 23.12.2019 року у розмірі 1 070 000,00 грн., а всього 7 847 078,00 грн.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що21.05.2018року відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 189 000 Євро, що станом на 21.05.2018року за курсом НБУ становить 6 777 078,00 грн. для придбання шести вантажних транспортних засобів, про що складено розписку.

У подальшому, позивачу стало відомо, що відповідач придбав три спеціалізовані вантажні - спеціалізовані сідлові тягачі марки Рено Магнум -80 д.н.з. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_3 та три спеціалізовані напівпричепи - спеціалізовані напівпричепи - рефрижератори марки SCHMITZ SK024 д.н.з. НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 , зареєстрував їх на ТОВ «ТЕП «Чумацький шлях» та використовував для вантажних перевезень на власну користь.

Приблизно у вересні 2019 року, на вимогу ОСОБА_1 повернути грошові кошти за транспортні засоби або перереєструвати транспортні засоби на ОСОБА_3 , ОСОБА_2 повідомив, що готовий повернути транспортні засоби, проте, для перереєстрації транспортних засобів необхідно сплатити 1 070 000, 00 грн., а таких грошових коштів він не має і чи не міг би ОСОБА_1 позичити вказану суму ОСОБА_2

01.10.2019 року позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 1 070 000 грн. для переоформлення транспортних засобів. Пізніше, оскільки ніяких дій за домовленістю ОСОБА_2 не вчинив, 23.12.2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 розписку про отримання грошових коштів у розмірі 1 070 000 грн. у борг із терміном повернення 22.01.2020 року.

Посилаючись на положення ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, оскільки відповідач свої зобов`язання згідно договору та у вказані у розписці строки не виконав, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «ТЕП Чумацький шлях» про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 23.12.2019 року в сумі 1 070 000 грн. та судові витрати в сумі 10 510,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «ТЕП Чумацький шлях» про стягнення коштів за розпискою від 21.05.2018 року - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Коваленко А.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09.03.2021 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовну повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що розписка від 21.05.2018 року є підтвердженням факту передання позивачем відповідачу грошових коштів на придбання 6-ти одиниць транспортних засобів у розмірі 189 000 Євро та укладенням саме договору позики, а не іншого цивільно-правового договору, оскільки згідно ст.. 1047 ЦК України, зміст розписки не повинен містити іншого, крім підтвердження факту передання позичальнику, позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Звертав увагу суду на те, що положення ЦК України не ставлять чітких вимог до тексту розписки та не передбачають, які конкретно слова, зокрема: «Борг», «отримав» тощо мають бути у ній зазначені.

Вказував на те, що позивачу не зрозуміло, що спонукало суд першої інстанції, єдиний ланцюг боргових відносин між позивачем та відповідачем, що склалися на підставі розписок від 21.05.2018 року та від 23.12.2019 року розглядати окремо та зробити такі протилежні висновки.

Крім того, посилався на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині, зобов`язаний був з урахуванням ст.. 264 ЦПК України не відмовити у задоволенні позову в частині, а застосувати ту норму права, зокрема ст. 1212 ЦК України, яка б гарантувала повернення майна позивача, оскільки він просив суд саме стягнути кошти (повернути його майно).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2018 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів на придбання шести одиниць транспортних засобів у розмірі 189 000 Євро.

23.12.2019 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку про те, що взяв у ОСОБА_1 у борг 1 070 000,00 грн., які зобов`язався повернути 22.01.2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики від 21.05.2018 року у розмірі 189 000 Євро, що станом на 21.05.2018 року за курсом НБУ становить 6 777 078,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що з розписки не вбачається, що грошові кошти в сумі 189 000,00 Євро були отримані відповідачем у борг, та розписка не містить обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу, тому позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Крім того, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження позовних вимог позивач надав копію розписки від 21.05.2018 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти на придбання 6-ти одиниць транспортних засобів у розмірі 189 000 Євро.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Врахувавши те, що на обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 189 000 Євро позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Суд першої інстанції правильно встановив, що надана позивачем розписка не містить вказівки про те, що отримані грошові кошти у розмірі 189 000 Євро були надані в борг, а також зобов`язання їх повернення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розписка від 21.05.2018 року є підтвердженням факту передання позивачем відповідачу грошових коштів на придбання 6-ти одиниць транспортних засобів у розмірі 189 000 Євро та укладенням саме договору позики, а не іншого цивільно-правового договору, оскільки згідно ст.. 1047 ЦК України, зміст розписки не повинен містити іншого, крім підтвердження факту передання позичальнику, позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як встановлено судом та підтверджується змістом розписки від 21.05.2018 року у ній відсутня вказівка про отримання відповідачем коштів у борг, а також обов`язок повернути кошти. Позивач трактує зміст розписки на власний розсуд, що не відповідає дійсному змісту розписки.

Твердження у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не встановив дійсної правової природи правовідносин, що виникли між сторонами за розпискою від 21.05.2018 року також є необґрунтованими, оскільки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами правовідносин пов`язаних з невиконанням позичальником умов договору позики від 21.05.2018 року (боргових зобов`язань).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині, зобов`язаний був з урахуванням ст.. 264 ЦПК України не відмовити у задоволенні позову в частині, а застосувати ту норму права, зокрема ст. 1212 ЦК України, яка б гарантувала повернення майна позивача, оскільки він просив суд саме стягнути кошти (повернути його майно), колегія суддів відхиляє, оскільки визначення підстав і предмету позову покладено на позивача, а на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що і було виконано судом першої інстанції під час розгляду справи. Крім того, слід зазначити, що позивач не посилався на положення ст. 1212 ЦК України як на підставу для задоволення позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення коштів за розпискою від 21.05.2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Рішення суду в частині стягнутих судом коштів сторонами не оскаржувалося, тому не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваленка Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «ТЕП Чумацький шлях» про стягнення коштів за розпискою від 21.05.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Головуючий: Судді: