Провадження № 2/127/4417/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судового засідання Горденко Г.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 .

В зазначеному будинку зареєстрований, але не проживає більше одного року ОСОБА_4 , який є зятем позивача.

У зв`язку з тим, що відповідач не проживає в будинку АДРЕСА_1 , позивач звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого провадження.

За результатами проведення підготовчого засідання, ухвалою суду від 03.12.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали за обставин, викладених в позовній заяві, просили суд їх задоволити в повному обсязі.

Предстаник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог за обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 04.07.1995 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідченого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Грабовенською Т.А., позивач ОСОБА_1 є власником 12/25 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору дарування від 29.07.1997 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і посвідченого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Стеблюк Н.В., позивач ОСОБА_1 є власником 13/25 частин житлового будинку з прибудовами, що розташований будинку по АДРЕСА_1 .

Довідкою КК «Слов`янка» від 17.08.2021 року №868 підтверджується, що в будинку АДРЕСА_1 , окрім інших, зареєстрований ОСОБА_4 , але не проживає в даному будинку з 2019 року.

Як вбачається із Акту від 12.08.2021 року, складеного та підписаного сусідами: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - ОСОБА_4 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , але не проживає в даному будинку. Підписи посвідчені начальником КК «Слов`янка».

Допитана в судовому засіданні в якості свідка донька позивача ОСОБА_9 , суду пояснила, що позивач є її матір`ю, а відповідач- колишнім чоловіком, з яким вона розірвала шлюб. Під час перебування у шлюбі із відповідачем, вони разом із дітьми проживали в будинку, який належить її матері - ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та були там зареєстровані. Біля трьох років тому, відповідач залишив її з дітьми та пішов проживати до іншої жінки. З того часу, вони спільно не проживали та не вели спільне господарство. Особистих речей відповідача в будинку немає.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає, у зв`язку з чим він підлягає визнанню такими, що втратив право користування зазначеним житлом.

Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання його такими, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати які складаються з 908 грн. судового збору, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 71, 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 983, 386, 391 405 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Суддя: