Житомирський апеляційний суд
Справа 286/2820/16-ц
Категорія 84
28 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого Павицької Т. М.,
суддів Миніч Т. І., Трояновської Г.С.
за участю секретаря Трикиши Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву ОСОБА_1 про компенсацію витрат по цивільній справі №286/2820/16-ц за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ковальчук Марини Євгеніївни,
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), яку уточнив та просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області ЦЗ МУ МЮ (м. Хмельницький) Ковальчук Марини Євгеніївни, які призвели до складання постанови від 09.08.2021 року ВП №55456397 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №286/2820/16-ц, виданого 27.12.2017 року Овруцьким районним судом Житомирської області, визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області ЦЗ МУ МЮ (м. Хмельницький) Ковальчук Марини Євгеніївни від 09.08.2021 року ВП №55456397 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №286/2820/16-ц, виданого 27.12.2017 року Овруцьким районним судом Житомирської області.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду Овруцький відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишено без задоволення. Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року залишено без змін.
13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про компенсацію витрат. У заяві просить стягнути із Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на свою користь 1142,73 грн понесених ним витрат, що пов`язані із явкою 30.11.2021 до суду апеляційної інстанції для участі у судових засіданнях, з яких: 272,73 грн компенсація за відрив від звичайних занять та 870,20 грн компенсація витрат, пов`язаних з проїздом до іншого населеного пункту.
В письмовому запереченні Овруцький відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 за безпідставністю.
Розглянувши заяву по суті, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно із ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладається судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.?
З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи у відзиві на апеляційну скаргу державної виконавчої служби, стягувачем ОСОБА_1 зазначено про попередні (орієнтовні) витрати, які ним будуть понесені, у зв`язку із явкою до апеляційного суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За правилами частин 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові позивача.
Заявник ОСОБА_1 просить стягнути компенсацію за відрив від звичайних занять.
Відповідно до ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
Граничні розміри компенсації за судовими рішеннями витрат сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, відповідно до статей 85-87 ЦПК України, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».
Також додатком до зазначеної вище постанови встановлено, що за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у зв`язку з явкою до суду, граничний розмір обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять
Участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку сторони до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Такі етапи у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання учасників справи. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання сторона не може та витрачає на це свій робочий час.
Наданий ОСОБА_1 розрахунок компенсаційних витрат за відрив від звичайних занять на суму 272, 73 грн є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.
Що стосується вимог про стягнення добових ( у разі переїзду до іншого населеного пункту), вартості проїзду апеляційний суд виходить з наступного.
У відповідності до приписів ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Згідно із додатком до Постанови КМ України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ і порядок їх компенсації за рахунок держави»: витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Так, ОСОБА_1 у заяві від 04 грудня 2021 року зазначив, що має право на відшкодування витрат, пов`язаних із його явкою до Житомирського апеляційного суду у розмірі 870 грн 20 коп. ( 600, 00 грн. (добові) + 270, 20 грн. ( вартість проїзду.) На обґрунтування понесених витрат ОСОБА_1 надав два квитки на проїзд до Житомирського апеляційного суду ( з м. Овруча / з місця проживання/ до м. Житомира / місцезнаходження суду/ та в зворотному напрямку) на суму 270, 20 грн. (по 135,10 грн. за квиток).
Отже, витрати, які ОСОБА_1 кваліфікує як витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, підтверджуються належними і допустимими доказах, що є підставою для їх відшкодування в порядку, встановленому цивільним процесуальним законом.
Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою КМ України від 02.02.2011 № 98.
У зв`язку з цим, заявник по справі вважає, що він має право на компенсацію добових витрат незалежно від того, чи він є працюючою особою чи ні.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що ЦПК України не містить визначення терміну «добові», а постановою Кабінету Міністрів від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», на яку послався заявник у своїй заяві, не передбачено компенсацію добових витрат у зв`язку з участю у судових засіданнях по цивільній справі.
Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.
При цьому, добові - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб сторони та (або) її представника у разі переїзду до іншого населеного пункту. Ці витрати можуть бути підтверджені касовими чеками, рахунком готелю тощо.
Колегія суддів зазначає, що відрядженням є поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства (організації, установи) для виконання службового доручення поза місцем роботи. На весь період відрядження, у тому числі часу перебування в дорозі, за працівником зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток і сплачуються добові за кожен день перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення й назад та витрати за найм житла.
Разом з тим, Постанова КМ України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження підприємствами, установами, та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» регулює відносини щодо розміру, порядку нарахування та виплати суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів між роботодавцем та працівником.
Проте, ОСОБА_1 приймав участь у справі особисто та сам представляв свої інтереси, а не інтереси підприємства (установи, організації). Доказів направлення його у відрядження підприємством, установою та організацією, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, а отже доказів понесення таких витрат, не надав.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 слід часткового відшкодувати витрати пов`язані з явкою до суду у загальному розмірі 542, 93 грн ( 270,20 грн витрати на проїзд та 272, 73 грн компенсація за відрив від звичайних занять). В решті вимог заяви відмовити.
Керуючись статтями 133, 141,138, 246, 270, 368, 374 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення задовольнити частково.
Стягнути з Овруцького відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 270,20 грн витрат на проїзд та 272, 73 грн компенсації за відрив від звичайних занять, а всього 542, 93 грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Судді