Дата документу 01.03.2021 Справа № 336/28/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/28/20 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/241/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2019 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №IKAPNAOG.64671.001 від 24.12.2012 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 53910 гривень з метою придбання автомобіля з терміном користування кредитом до 23.10.2017 року, сплатою 15,50% річних за користування кредитом та комісії у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 24.12.2012 року було укладено договір поруки РХ029031.64676.001 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 , відповідно до якого поручитель зобов`язався перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

26.03.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал спліт» укладено договір №146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого, ПАТ «ВБР» відступило ТОВ «Глобал спліт» в порядку та на умовах договору права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору, в тому числі і за кредитним договором №IKAPNAOG.64671.001 від 24.12.2012 року, укладеним між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконала, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в сумі 78119,97 гривень та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал спліт» 78119,97 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IKAPNAOG.64671.001 від 24 жовтня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал спліт» судовий збір в сумі 960,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал спліт» судовий збір в сумі 960,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено без належного повідомлення відповідачів, оскільки її було повідомлено лише про одну дату судового засідання - 17.03.2020р. Судове рішення ґрунтується на доказах отриманих не у визначений законом спосіб. Нарахування позивачем відсотків та неустойки у розмірах, передбачених умовами Кредитного договору є безпідставним, оскільки договір було укладено строк з 24 жовтня 2012 р. до 23 жовтня 2017р. До вимог про стягнення пені підлягає застосуванню ст.3 ч.3 ст.551 ЦК України, її розмір має бути зменшений, оскільки він значно перевищує розмір збитків від гіпотетичного не виконання умов кредитного договору, та більше ніж в два рази перевищує нібито не сплачене тіло кредиту. Вимоги про стягнення комісії не підлягають задоволенню, оскільки в договорі банк не вказав, за які саме послуги, що надаються позичальнику, сплачується комісія. А нарахування комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості і суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

При цьому, зміст відзиву на апеляційну скаргу зводиться до не згоди з судовим рішенням, де ОСОБА_2 є відповідачем. Проте, апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подавав, судовий збір не сплачував, а тому доводи викладені у відзиві не приймаються колегією суддів до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24.10.2012 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IKAPNAOG.64671.001.

Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «ВБР» надав відповідачеві кредит для придбання автомобіля ЗАЗ TF698K 2012 року випуску в сумі 53910 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника ТОВ «Град Авто», а відповідач зобов`язалась у строк до 23.10.2017 року повернути кредитні кошти, сплачуючи 15,50 відсотків річних, комісію у розмірі 0,20 відсотків від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати.

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору розрахунок та нарахування здійснюється одноразово щомісяця в перший робочий день місяця за поточний місяць. Комісія за місяць видачі кредиту не нараховується. Розрахунок комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму кредиту, що зазначений у п. 1.2. При несплаті комісії у визначений строк вона вважається простроченою.

Згідно п. 2.4. кредитного договору період сплати кредиту, комісії та процентів з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Пунктом 2.7 кредитного договору передбачено, що розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 4.2.1. позичальник зобов`язаний здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Встановлено, що 24.10.2012 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено договір PX029031.64676.001, за умовами якого ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «ВБР» несе відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Пунктом 6 кредитного договору визначено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

06 березня 2019 року ПАТ «ВБР», відповідно до договору №146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги передало шляхом продажу ТОВ «Глобал спліт» права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договори поруки, договорами застави з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору , в тому числі і за кредитним договором №IKAPNAOG.64671.001 від 24.12.2012, укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується Додатком №1 до договору від 06.03.2019 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачі належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконували, в результаті чого станом на 03.07.2019 року виникла заборгованість в загальній сумі 78 119,97 грн., з яких 18 473,82 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 14 320,11 грн. прострочена заборгованість по відсоткам, 3 235,40 грн. заборгованість по комісії, 42 090,64 грн. пені.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст.ст. 526, 599, 610, 611, 612, 625, 629 ЦК України.

Положеннями ч.2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 553 ЦК України визначена можливість забезпечення виконання зобов`язання укладенням договору поруки.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ч.1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Не заслуговують на уваги доводи викладені в апеляційній скарзі щодо невірного нарахування відсотків за умовами Кредитного договору IKAPNAIG.130337.001 після 23 жовтня 2017 року, оскільки вони не відповідають дійсності та суперечать нормам закону.

Так, статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, пунктом 7.1. кредитного договору визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на час ухвалення рішення зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, нарахування відсотків за його невиконання припинено у зв`язку зі зміною кредитора у зобов`язанні з ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» на ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ».

Кредитним договором передбачено відповідальність за невиконання його умов.

Пунктом 6.3. кредитного договору передбачено, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії Банк нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Будь-яких обставин, що мали би істотне зазначення для зменшення розміру нарахованих відповідно до кредитного договору штрафних санкцій скаржником не зазначено.

Згідно п. 1.6. Кредитного договору позичальник сплачує комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20 % від суми кредитного договору, щомісяця в період сплати.

Відповідно до додатків 1 та 2 до Кредитного договору сума дорівнює 107,82 грн., які підписані Позичальником разом із Кредитним договором, а відповідно всі умови надання кредиту були відомі Відповідачам та підлягають виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів отримання кредитних коштів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме копією квитанції №77 від 22.10.2012 року на суму 5990 грн. з призначенням платежу: оплата за автомобіль згідно рах.№АВ-000442 від 22.10.2012 р. в т.р. ПДВ 998,33 грн. пл. ОСОБА_3 , копією рахунку-фактури №АВ-000442 від 22.10.2012 року на придбання ОСОБА_1 у ТОВ «Град Авто» автомобіля ЗАЗ Сенс, НОМЕР_1 вартістю 59900 грн., та копією договору №112149-Y00656 купівлі-продажу автомобіля із використанням банківського кредиту від 22.10.2012 року, укладеного між ТОВ «Град Авто» та ОСОБА_1 . Враховуючи положення п. 1.9 кредитного договору, сторони підтвердили перерахування банком коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок постачальника ТОВ «Град Авто», з яким було укладено кредитний договір з метою придбання автомобіля.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення було ухвалено без належного повідомлення відповідачів спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були обізнані про розгляд справи, надавали суду відзив на позовну заяву. Отримували судові повістки про виклик до суду (а.с.55,56, 58-59, 120, 121). Судові повістки про виклик в судове засідання на 28.09.2020 року направлені на ім`я відповідачів повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про ухилення відповідачів від отримання поштової кореспонденції, будучи обізнаними про розгляд справи в суді

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: