печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року суддя Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Печерської районної у м. Києві Державної реєстрації, як органу опіки та піклування, Виконуючого обов`язки Голови Печерської районної у м. Києві державної реєстрації, ОСОБА_3 про визнання потерпілими, -

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку 04 березня 2020 року передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді від 06 березня 2020 року у відкритті провадження у справі - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року ухвалу Печерського районного суду м. Києві від 06 березня 2020 року скасовано та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 23 листопада 2020 року позовна заява залишена без руху, з підстав невідповідності вимогам ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

09 лютого 2021 року судді Бусик О.Л. було передано позовну заяву у новій редакції.

Разом із тим, необхідно відмітити, що заява про усунення недоліків викладена заявниками у такій формі, яка по суті є запереченнями проти встановлених ухвалою від 23 листопада 2020 року недоліків позовної заяви. Надані заявниками критикуючи коментарі, проти встановлених ухвалою від 23 листопада 2020 року вимог, в даному випадку, не можуть бути розглянуті судом як такі, що усувають недоліки позову загалом.

Тобто, аналізуючи вказані в ухвалі від 23 листопада 2020 року недоліки, які були нею встановлені, зводились до двох основних моментів. Позивачам необхідно було сплатити судовий збір за реквізитами та у розмірі зазначеному в ухвалі, та визначитись із змістом позовних вимог, відповідно до наведених в ухвалі від 23 листопада 2020 року роз`яснень.

Що стосується необхідності сплати судового збору, то позивачі за текстом уточненої позовної заяви долучають у тексті позову відскановані квитанції: від 28.02.2020 року № 0175; від 28.02.2020 року № 0177), що було перераховано: одержувач УДКСУ у Печерському районі м. Києва, рахунок отримувача UA6026007 Казначейство України (ел. адм. подат.) Недоговірні платежі, які не завірені належним чином відповідно до положень ЦПК України.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У порушення зазначених положень закону, позивачі посилаються на сплату судового збору шляхом розміщення скан-копій квитанцій прямо у тексті позову. Оригіналів квитанцій, або хоча б належним чином засвідчених копій, матеріали справи не містять.

Поряд із цим, за наявності копій карток фізичної особи - платника податку, наданих заявниками, виявилось можливим з`ясувати перерахування коштів на рахунок Казначейства у судовій програмі «Діловодство - 3» за пошуком по РНОКПП «НОМЕР_2», що присвоєний платнику податків ОСОБА_1 та « НОМЕР_1 », що присвоєний платнику податків ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 7 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

При цьому, у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Згідно п. 1.2 ставок судового збору ЗУ «Про судовий збір» зазначає, що за подання до суду заяви позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із наявних у судовій програмі «Діловодство - 3» відомостей, позивачами було сплачено по 840,8 грн. кожним, окремими платіжними документами.

Враховуючи норми закону викладені вище та зазначену обставину, позивачами разом сплачено за одну немайнову вимогу та у порівняні із висунутими заявниками вимогами є сплатою судового збору у меншому розмірі ніж необхідно, з урахуванням 14 пунктів викладених у прохальній частині позову.

При цьому, прохальна частина позову містить вимоги, які полягають у витребуванні певних відомостей, у витребуванні яких позивачі категорично наполягають, при цьому не зазначаючи підстави, необхідність та з якою метою.

Слід звернути увагу, що заяви та клопотання - це важливий засіб встановлення обставин, які мають значення для справи, забезпечення та відстоювання прав та законних інтересів учасників процесу, які згідно аналізу норм цивільного процесуального законодавства оформляються у письмову вигляді окремим документом.

Нормами цивільного процесуального законодавства передбачено, що у прохальній частині позову викладаються позовні вимоги та виключно надається право заявити клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, якщо такий розгляд допускається, викладення інших клопотань та заяв у прохальній частині не передбачено.

Заявниками позовні вимоги знову не були викладені належним чином відповідно до вимог, які мають захистити цивільно-правові інтереси позивачів та виникають із обставин викладених останніми, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, вказати, які права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, чим визначений той засіб захисту права, який просять застосувати позивачі, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази у підтвердження обставин на обґрунтування заявлених вимог, через призму цивільно-правових правовідносин.

Пункти прохальної частини позову із вимогою про визначення вини відповідачів у скоєнні кримінальних правопорушень згідно статей Кримінального кодексу України не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а встановлюється виключно за обвинувальним вироком суду.

Поряд із цим, потерпілим є фізична та юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної, фізичної або моральної шкоди, яка звернулась із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, що підлягає внесенню до ЄРДР та служить передумовою для початку досудового розслідування. Заява подається до органу чи посадової особи, яка в даний момент здійснює кримінальне провадження; під час досудового розслідування - до слідчого чи прокурора, а під час судового провадження - до суду.

Тобто в межах цивільної галузі права, суд позбавлений можливості визнати позивачів потерпілими або інших осіб винними у скоєні кримінальних правопорушень.

Варто також звернути увагу, на вимогу позивачів, яка полягає у визнанні позовної заяви Печерської районної у м. Києві державної адміністрації у справі № 757/43244/19-ц незаконною, такою, що скасовується, з причин порушення позивачем юрисдикції Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та зазначити наступне.

Кожна особа має право звернутись до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Законом не передбачено правового механізму для визнання позовної заяви незаконною, оскільки позовна заява є об`єктом матеріального світу, який відображає волевиявлення особи, яке полягає у відновленні її порушених прав.

При цьому, скасувати рішення у випадку порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) наділений тільки суд вищої інстанції.

Між тим, вимога позивачів, яка полягає у поверненні незаконно відібраної онуки ОСОБА_4 її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із підстав вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 Кримінального кодексу України, не може бути прийнята судом до розгляду, обставини які передують даному факту, не підлягають доказуванню в рамках цивільного процесу. Тобто встановлення факту що малолітня ОСОБА_7 незаконна відібрана, в даному випадку суперечить законодавству про цивільне судочинство та має встановлюватись компетентними правоохоронними органами із збиранням доказів в порядку, передбаченому КПК України, з метою встановлення об`єктивної істини заподіяного, на думку позивачів злочину, встановлення винних осіб за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 146 КК України.

Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону та змісту позовної заяви у новій редакції, позивачі передбаченими ЦПК України правами та наданими в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 23 листопада 2020 року роз`ясненнями - не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.175 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачі, вимоги ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року не виконали, суд приходить до висновку, що матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Печерської районної у м. Києві Державної реєстрації, як органу опіки та піклування, Виконуючого обов`язки Голови Печерської районної у м. Києві державної реєстрації, ОСОБА_3 про визнання потерпілими, слід вважати не поданими та повернути заявникам.

Разом з цим, суд звертає увагу заявників, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із цією заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст 185, 260, 261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Печерської районної у м. Києві Державної реєстрації, як органу опіки та піклування, Виконуючого обов`язки Голови Печерської районної у м. Києві державної реєстрації, ОСОБА_3 про визнання потерпілими - вважати неподаною і повернути позивачам.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя О.Л. Бусик