Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/276/21

Провадження № 2/126/403/2021

"26" серпня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Шишковського О.В.,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Клінчикова С.О.

розглянувши у судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні частиною житла, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні частиною житла, мотивуючи тим, що він є власником, 17/100 житлового будинку та сараю по АДРЕСА_1 .

Право особистої власності на дані об`єкти нерухомості підтверджуються Ухвалою народного суду Бершадського району про затвердження мирової угоди від 5 квітня 1983 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2017 року, технічним паспортом реєстровий № 2563, інвентарний номер 2566 від 28 листопада 2017 року.

Інша частина будинку, 83/100 і господарські будівлі по АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належать відповідачу, його бувшій дружині, ОСОБА_2 на підставі цієї ж Ухвали народного суду Бершадського району про затвердження мирової угоди від 5 квітня 1983 року.

Відповідач, не допускає його до належної йому на праві особистої власності кімнати і сараю, заявляючи, що йому не виділена частка земельної ділянки для обслуговування присудженої судом кімнати житлового будинку і сараю.

Будинок і господарські споруди знаходяться на земельній ділянці шість сотих. Він пропонував відповідачеві в досудовому порядку вирішити питання про допуск його до належної йому кімнати № НОМЕР_1 і сараю, оскільки він має намір проживати в даній кімнаті, хоче в кімнату зробити окремий вхід. Кімната за АДРЕСА_2 від будинку до паркану 4 м, що дозволяє зробити окремий вхід, на земельній ділянці, відповідно до 17/100 належної йому частини житлового будинку. Прохід до сараю «б» і колодязя, який побудований сумісно, хоче залишити у спільному користуванні.

Один із фактів не допущення його до належної йому кімнати підтверджується особистою присутністю наряду поліції, викликаного 5 жовтня 2020 року. Працівниками поліції, в присутності сторін, роз`яснено, що він має право на звернення до суду за захистом порушених його прав на приватну власність. Це порушує його права власника частини будинку, адже неправомірними діями ОСОБА_2 , йому спричиняється значна шкода. Він пенсіонер і поки має змогу за станом здоров`я, хоче облаштувати належну йому кімнату. Тому вважаю, що єдиним способом захисту мого порушеного права, є вирішення виниклого спору в судовому порядку.

Просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві приватної власності кімнатою за АДРЕСА_3 шляхом окремого входу в дану кімнату зі сторони вулиці, залишити в спільному користуванні прохід до сараю «б» та колодязю, стягнути судові витрати.

03.06.2021 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого повідомила, що позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними, оскільки вона жодних прав та інтересів позивача не порушувала та не мала на меті чинити йому перешкоди у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном. Дійсно, згідно рішення народного суду Бершадського району від 02.02.1983 року шлюб між нею та позивачем розірвано та присуджено ОСОБА_1 кімнату 1-4 та 1-5 79% літньої кухні та сарай літ. «б-1» зобов`язано останнього зробити окремий вхід. Згідно ухвали народного суду Бершадського району від 05.04.1983 року про затвердження мирової угоди їй додатково у власність перейшла кімната № 1-5 та 79% літньої кухні. Як наслідок, у власності позивача мала б залишитися кімната 1-4 та сарай літ. «б», хоча з мирової угоди це не витікає.

Вона мирно володіє належною їй ще з 1983 року 83/100 частиною будинковолодіння по АДРЕСА_1 . При цьому вона визнає право власності позивача на 17/100 вказаного будинковолодіння та жодним чином не перешкоджає йому у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Надана позивачем копія ухвали від 05.04.1983 року не відповідає оригіналу, копія якого міститься у неї. Якщо навіть в ухвалі від 05.04.1983 року було допущено помилку, то вона має бути виправлена у встановлений законом спосіб, а не шляхом підроблення офіційного документу.

Щодо конфліктів, які мали місце між нею та позивачем 29.09.2020 року та 05.10.2020 року, то жодного відношення до невизнання нею права власності позивача або перешкоджання йому у здійснення права власності вони не мають.

Позивач неодноразово приходив до належного їм будинку, проте не з метою користування своїм майном (зробити окремий вхід, ремонт, проживати або іншим чином користуватися, володіти чи розпоряджатися своїм майном), а з вимогою сплатити йому 8000 доларів за належну йому кімнату та сарай. Вона у свою чергу від такої неодноразової наполегливої та протиправної вимоги щоразу відмовлялася, адже такою сумою не володію, а також вказана позивачем ціна є значно завищеною по відношенню до ринкових цін, про що свідчить надана самим позивачем ринкова вартість кімнати 1-4 площею 18,1 м. кв. та сараю «б-1» в сумі 66892 грн., що становить близько 2450 доларів США. Протиправною дану вимогу вважає тому, що позивач супроводжує її погрозами, що, у випадку якщо вона не дасть йому 8000 доларів США, він заселить у належну йому кімнату осіб, які зловживають алкогольними напоями, внаслідок чого вона буде страждати і морально і фізично, тощо, хоча вона так само як і позивач є особою пенсійного віку, жінкою, яка не має належного захисту. Саме тому, в минулому році, вона двічі 29.09.2020 року та 05.10.2020 року, зверталась до правоохоронних органів з відповідними заявами про протиправні дії позивача, що ніяк не може бути кваліфіковано як вчинення перешкод у здійсненні ним розпорядженням своїм правом власності.

Одночасно звертає увагу на те, що сам позивач до правоохоронних органів з заявами про перешкоджання йому у доступі до його майна з метою облаштування окремого входу та користування належним йому майном не звертався, адже таких перешкод вона йому не чинила. Як доказ вказаних обставин до відзиву додано відповіді на адвокатський запит; довідка № 4317 від 02.10.2020 року, про розгляд її звернення від 29.09.2020 року.

Позивач не навів у заяві фактів і обставин, які б конкретно вказували на перешкоди, які йому вчиняються час, період, точне місце, характер перешкод, спосіб їх вчинення, тощо. А тому просить суд врахувати усе вищевикладене та відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати у справі.

Представник позивача адвокат Шишковський О.В., позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю, просили їх задоволити з підстав та мотивів, які в ньому наведені.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Клінчиков С.О. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, підтримали надані у відзиві заперечення проти позову повністю, вважають його необґрунтованим та безпідставним. наголосили, що позивач немає ніякого наміру проживати в своїй кімнаті, адже за стільки років навіть її не облаштував. хоча мав можливість це зробити. Це все він робить з єдиною ціллю, вимагання грошей за кімнату, а саме 8000 доларів. Вважають суму, що вимагає позивач просто нереальною, значно завищеною по відношенню до ринкових цін на нерухомість.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , суду показала, що вона товаришує з відповідачкою ОСОБА_2 з самого дитинства їх називають сестрами. Вони з чоловіком часто бували в неї дома. Вона також знає позивача колишнього чоловіка ОСОБА_4 . ОСОБА_5 чоловік ніколи не допомагав ОСОБА_4 з дітьми. Коли помер їх молодший син навіть на похорон не прийшов. Останнім часом, після того, як помер чоловік ОСОБА_4 , позивач часто почав приходити до неї додому, керував, скандалив, погрожував, вимагав віддати йому кімнату. Після його візитів, у ОСОБА_6 піднімався тиск, вона пила ліки. Вона була не раз в тій кімнаті, що належить ОСОБА_7 . Щоб до неї зайти, необхідно пройти через усю хату ОСОБА_4 , адже ОСОБА_7 не зробив окремого входу до кімнати. Звичайно ж ОСОБА_4 його не пускала до своїх кімнат. На подвір`я ОСОБА_4 можна потрапити лише якщо вона відкриє замок хвіртки. Вона ніколи не чинила перешкоди ОСОБА_7 , щоб той зайшов на подвір`я і завжди його впускала. Якось вона зі своїм чоловіком проїжджала повз подвір`я ОСОБА_4 , як почула звідти крики. Вони зупинилися, в цей час побачили сусідку, яка теж ішла з палицею до подвір`я ОСОБА_4 . Коли вони зайшли на подвір`я, то побачили, що це знову прийшов ОСОБА_7 . ОСОБА_8 плакала, питала ОСОБА_7 допоки він буде її тероризувати. Майже одразу приїхав наряд поліції, після чого вони з чоловіком пішли з подвір`я ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він добре знає ОСОБА_4 також знав її покійного чоловіка ОСОБА_10 . Якогось разу він прийшов до ОСОБА_4 з ОСОБА_11 і на подвір`ї побачив колишнього чоловіка ОСОБА_4 . Вони про щось розмовляли. З розмови він зрозумів, що йдеться про кімнату належну ОСОБА_7 , але конкретно про що саме не чув, адже одразу відійшов в сторону. ОСОБА_7 безперешкодно перебував на подвір`ї, жодних перешкод йому не чинилося. Після ОСОБА_8 розповідала, що ОСОБА_7 вимагає в неї гроші за кімнату, залякує її.

Свідок ОСОБА_2 , суду показав, що він являється рідним сином позивача та відповідача. Проживає він окремо як від мами так і від батька. Позивач не раз приходив до мами додому, сварився, вимагав 8000 доларів за його кімнату, погрожував. Мама завжди пускала його на подвір`я, не чинила йому жодних перешкод в облаштуванні кімнати. За всі роки батько навіть не намагався облаштувати кімнату, зробити до неї окремий вхід, хоча там є два вікна, що дозволяє це зробити. Виходить так, що мама сама має вирубати в стіні двері, щоб він користувався належним йому житлом. Все це батько робить лише з єдиною ціллю, отримати якомога більше грошей від мами.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 17/100 житлового будинку та сараю по АДРЕСА_1 .

Право особистої власності на дані об`єкти нерухомості підтверджуються Ухвалою народного суду Бершадського району про затвердження мирової угоди від 5 квітня 1983 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2017 року, технічним паспортом реєстровий № 2563, інвентарний номер 2566 від 28 листопада 2017 року.

Інша частина будинку, 83/100 і господарські будівлі по АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належать відповідачу, бувші дружині позивача, ОСОБА_2 , що теж підтверджується Ухвалою народного суду Бершадського району про затвердження мирової угоди від 5 квітня 1983 року.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 383 ЦК України визначає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованогоЗаконом України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В разі відсутності волі співвласника домовитися про порядок володіння та користування майном, таке спільне користування унеможливлюється, що завдає шкоди іншим співвласникам та порушує їх право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке закріплене ст. 317 ЦК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 цієї статті встановлено принцип непорушності приватної власності.

Положеннями ст.ст. 317, 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що відповідач порушує його право власності тим, що не допускає його до належної йому на праві особистої власності кімнати і сараю, заявляючи, що йому не виділена частка земельної ділянки для обслуговування присудженої судом кімнати житлового будинку і сараю.

Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Позивач на підтвердження факту не допущення його до належної йому кімнати, посилається на присутність наряду поліції, викликаного 5 жовтня 2020 року до будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , під час приїзду якого, в присутності сторін працівниками поліції було роз`яснено, що позивач має право на звернення до суду за захистом порушених його прав на приватну власність.

Суд не вважає дані докази належними, оскільки, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів (відповіді на адвокатський запит; довідки № 4317 від 02.10.2020 року, про розгляд звернення ОСОБА_2 від 29.09.2020 року), усних свідчень допитаних в судовому засіданні свідків випливає, що саме агресивні дії та поведінка позивача, що проявлялася у висловлюванні погроз на адресу ОСОБА_2 , призвели до того, що остання двічі 29.09.2020 року та 05.10.2020 року, зверталась до правоохоронних органів з відповідними заявами про протиправні дії позивача, що ніяк не може бути кваліфіковано як вчинення перешкод у здійсненні ним розпорядженням своїм правом власності.

Не оспорюється позивачем те, та підтверджено технічним паспортом на будинок, що кімната за АДРЕСА_4 розташована зі сторони проїзної частини АДРЕСА_2 від будинку до паркану 4 м, кімната має два вікна, що дозволяє зробити до неї окремий вхід відповідно до 17/100 належної ОСОБА_1 частини житлового будинку.

Більше того, згідно рішення народного суду Бершадського району від 02.02.1983 року було зобов`язано позивача в шестимісячний строк зробити окремий вхід до виділеної йому у власність окремої кімнати, проте останній за 38 років цього не зробив.

В судовому засіданні також встановлено, що на подвір`я домоволодіння в АДРЕСА_1 можна потрапити лише через хвіртку, яка закривається на замок, тобто сторонні люди зайти не можуть. Жодних доказів, що відповідачка недопускала ОСОБА_1 на подвір`я, суду не надано, та спростовано самим позивачем, який вказав, що по приїзду на виклик 05.10.2020 працівників поліції він та позивачка перебували на подвір`ї, де поліцейськими й було роз`яснено, порядок звернення до суду.

Частинами 1, 2 статті 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що відповідачка чинить йому перешкоди в намірі проживати в належній йому кімнаті, яку він хоче облаштувати проте не наводить у заяві фактів і обставин, які б конкретно вказували на перешкоди, які йому вчиняються час, період, точне місце, характер перешкод, спосіб їх вчинення, тощо.

Таким чином суд приходить до висновку, що ні на час звернення до суду з позовом, ні в процесі розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено факту порушення відповідачем ОСОБА_2 прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1 щодо розпорядження своєю власністю, а даний позов суд розцінює як спонукання позивачем до вирішення відповідачем своїх особистих майнових інтересів.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем всупереч ст.12, 76 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження факту, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні його кімнатою при цьому, не доведено позивачем, що здійснюється порушення права щодо його власності.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

Щодо вирішення питання про відшкодування витрат відповідача ОСОБА_2 на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Тобто склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження укладення договору з адвокатом Клінчиковим С.О. на правничу допомогу, відповідачем надано лише ордер. Однак, документу, який би підтверджував, що відповідачем дійсно понесено витрати на правничу допомогу, та ще й у розмірах, які зазначені у відзиві на позовну заяву до суду подано не було. Як і не надано доказів того, що відповідачу було виставлено рахунок для оплати правничої допомоги, тоді як ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), і які мають бути подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. Отже, за приписами вказаної норми закону рахунок має бути виставлений завчасно та у визначені ЦПК України строки.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем на підтвердження реальних витрат на правничу допомогу не надано жодних належних доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_12 про відшкодування витрат на правничу допомогу. Отже, витрати відповідача на правничу допомогу необхідно віднести за рахунок відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.12, 13, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні частиною житла відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь