Справа № 567/1042/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 10.11.2013 перебувала з відповідачем в шлюбі і від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24.06.2016 шлюб між сторонами було розірвано.

Вказує, що з 2015 року вони стали проживати роздільно і малолітня донька сторін залишилася проживати з нею та з того часу знаходиться під її фактичним вихованням, доглядом та на матеріальному утриманні.

Зазначає, що відповідач, будучи батьком малолітньої ОСОБА_3 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не бере ніякої участі в її утриманні та вихованні, не цікавиться її життям, навчанням, розвитком та здоров`ям.

В зв`язку з ухиленням відповідача від матеріального утримання доньки, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07.12.2016 з нього вирішено стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Дане рішення нею було звернено до примусового виконання до Бориспільського міськрайонного відділу ДВС, водночас ОСОБА_2 свого відношення до виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню їх спільної дочки не змінив, належним чином вказане рішення суду не виконує, в зв`язку з чим станом на 31.07.2021 існує заборгованість зі сплати аліментів в сумі 124310,21 грн.

За вказаних обставин, посилаючись на ст.196 СК України, просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, за період з 04.11.2016 по 31.07.2021 в розмірі 41685,46 грн.

Одночасно, у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його малолітньої доньки, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 .

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 17.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Правом подати відзив на позов у встановлений судом строк не скористався.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просить позов задоволити.

Пояснила, що з 10.11.2013 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , в якому в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що з 2015 року відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не цікавиться життям дитини, не бере будь-якої участі у вихованні доньки та її утриманні. Пояснила, що відповідач припинив телефонувати дочці і навіть вітати її з днем народження. Зазначила, що з часу розірвання шлюбу відповідач бачив свою дочку біля 10 разів і вона перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить.

Відповідач не шукає можливості зустрітися з дочкою, хоча, як їй відомо, він бував в сусідньому населеному пункті у своєї сестри, в той час коли вона з дочкою проживала в с.Хорів Острозького району. В той же час, його мати, також проживаючи на значній відстані від їх місця проживання, знаходить можливість спілкуватися з онучкою.

Пояснила, що відповідач свою поведінку пояснював тим, що дочка йому не потрібна.

Зазначила, що останнім часом протягом одного року вона з дочкою проживала в м.Нетішин, а два останні роки проживає в м.Славута Хмельницької області і відповідачу відома адреса їх місця проживання. Двічі відповідач відвідував дочку в м.Славута, але на її думку він не проявляв батьківських почуттів до дочки.

Пояснила, що оскільки ОСОБА_2 не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07.12.2016 з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки його заробітку щомісячно, однак аліменти ОСОБА_2 на утримання дитини належним чином не сплачує. Вказала, що лише після звернення до суду, в серпні, вересні, жовтні та листопаді 2021 року відповідач сплачував по 2000 грн. аліментів в місяць на утримання дочки, хоча їй відомо, що зазначені кошти сплачує його мати.

Посилається на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Окрім того, в зв`язку з несплатою аліментів просить стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 41685,46 грн.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, в поданій до суду заяві просить провести розгляд справи в її відсутність. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 підтримала.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно рішення Острозького районного суду від 24.06.2016 встановлено, що сторони у справі з 10.11.2013 перебували у шлюбі та під час перебування у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Острозького районного суду від 24.06.2016 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.03.2014 вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №09) і її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Факт проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою старостою сіл Хорів, Бродівське виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області №767 від 05.07.2021 та довідкою про склад сім`ї №766 від 05.07.2021.

Водночас, з пояснень позивачки в судовому засіданні встановлено, що на даний час позивачка разом з дочкою проживає в м.Славута Хмельницької області, де позивачка працевлаштована в мистецькій школі «Славутська школа мистецтв», що підтверджується довідкою зазначеного закладу №107/01-22 від 01.07.2021.

Згідно довідки №34 від 01.07.2021 Дошкільного навчального закладу (ЯСЛА-САДОЧОК) №7 «Дюймовочка» ОСОБА_3 була вихованкою зазначеного закладу з 06.09.2019 по 31.08.2020 і за цей час ОСОБА_2 заклад не відвідував та з педагогами закладу не спілкувався.

З довідки №202 від 06.07.2021 Славутської гімназії №5 виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області та характеристики навчального закладу щодо учениці ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 з 01.09.2020 навчається в зазначеному навчальному закладі і нею опікується її мати ОСОБА_1 , а батько заклад не відвідував та з педагогами закладу не спілкувався.

Відповідно до довідки лікаря КП «Славутський центр ПМСД» Василишиної Н.І. від 01.07.2021, ОСОБА_3 з 2019 року перебуває на обліку в лікаря і відвідує лікаря з матір`ю ОСОБА_1 .

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області №04-31/938 від 22.07.2021 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 .

При прийнятті даного висновку орган опіки та піклування виходив з того, що ОСОБА_2 не турбується про здоров`я, фізичний і духовний розвиток дитини, її вихованням та підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею належної освіти.

Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07.12.2016 по цивільній справі №567/1050/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.11.2016 до досягнення дитиною повноліття.

Дане рішення було звернено до примусового виконання до Бориспільського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області, водночас ОСОБА_2 належним чином вказане рішення суду не виконує, в зв`язку з чим станом на 31.07.2021 існує заборгованість зі сплати аліментів в сумі 124310,21 грн.

Дані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Бориспільського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області №54345 від 06.08.2021.

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались в повному обсязі, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд приймає вищезазначену довідку заборгованості по аліментах як належний доказ по справі, оскільки вона не викликає сумніву у суду та не спростована відповідачем по справі.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини (несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов'язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, то у ОСОБА_1 , як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 208/7353/16-ц.

При цьому суд враховує презумпцію вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного, однак відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Водночас, щодо визначення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язань боржником, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 по справі №572/1762/15-ц вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведених положень, суд погоджується з розрахунком здійсненим позивачем.

Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд виходить із розміру заборгованості, який був визначений державним виконавцем в розрахунку від 06.08.2021 та відповідачем не оспорювався.

При визначенні розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх аліментних зобов`язань суд зазначає наступне.

Згідно виконаного позивачкою розрахунку розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за період з 04.11.2016 по 31.07.2021 становить 41685,46 грн.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості зі сплати аліментів, а також не спростував визначений позивачкою у зв`язку з такою заборгованістю розмір пені, а відтак наданий позивачкою розрахунок розміру неустойки (пені), за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.

При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідачем не спростований, та згідно ч.1 ст.196 СК України за наявності такої заборгованості позивачка, як одержувач аліментів, має право на стягнення неустойки, а відтак суд приходить до висновку, що позивачка вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача неустойки (пені) у визначеному законом розмірі за порушення останнім виконання своїх аліментних зобов`язань.

Суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком, відповідно до якого розмір неустойки (пені) за період з 04.11.2016 по 31.07.2021 становить 41685,46 грн.

Вказаний розрахунок пені є вірним та відповідає методиці розрахунку, який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Отже, розмір неустойки (пені) за період з 04.11.2016 по 31.07.2021 становить 41685,46 грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Факт невиконання платником аліментів ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки підтверджується письмовими розрахунками заборгованості, складеними державним виконавцем.

Одночасно, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем на утримання дитини не сплачувались в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини, покладених на нього судовим рішенням.

Поважних причин несплати ним аліментів відповідач не навів та будь-яких доказів належної їх сплати не надав. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст.196 СК України.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою позивачки та їй відомо, що її колишній чоловік не приїздить до їх спільної дитини, не спілкується з нею та не сплачує аліменти.

Пояснила, що декілька разів бачила відповідача в с.Оженин Острозького району, куди він приїздив до своєї сестри та запитувала позивачку чи провідував в той час відповідач їх дочку, на що позивачка відповідала, що він до дочки не приїздив.

Зазначила, що протягом 2016-2019 років позивачка з дочкою проживала в с.Хорів Острозького району, де також проживала і вона, і в цей час відповідач свою дочку не провідував, хоча позивачка не перешкоджала йому в спілкуванні з дочкою.

Зі слів позивачки їй відомо, що за час проживання сестри з дочкою в м.Славута відповідач один раз відвідував дочку.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 у справі №645/731/18, від 29.01.2020 у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Вирішуючи спір, суд виходить і з того, що відповідач проживає на значній відстані від місця проживання своєї дочки, що є перешкодою для частого відвідування ним дочки. В той же час, з пояснень позивачки в судовому засіданні встановлено, що відповідач протягом часу роздільного проживання сторін у справі протягом біля 10 разів приїздив провідувати дочку, що на думку суду вказує на те, що відповідач не самоусунувся від участі в вихованні дочки.

Водночас, на думку суду, відповідач має приймати більшу участь в вихованні та утриманні своєї дитини.

При цьому суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

При цьому, суд враховує, що поза увагою органу опіки та піклування, при вирішенні цього питання, залишились факти неодноразового відвідування відповідачем дочки, про що повідомила суд позивачка.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_2 , які б свідчили про його свідоме ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідача ОСОБА_2 виконувати свої обов`язки по вихованню дочки.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України ).Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Доказів систематичності невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків та притягнення його у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності суду не надано. Матеріальний стан відповідача сам по собі не може бути пріоритетною підставою для позбавлення його батьківських прав з урахуванням обставин прояву відповідачем ініціативи та бажання спілкуватися із дочкою, брати участь у її вихованні та утриманні. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 протягом останнього часу змінив свою поведінку в частині сплати коштів на утримання дочки, що також на думку суду вказує на те, що позбавлення його батьківських прав є передчасним.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006).

Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. На думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дитини.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, та вважає що, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними.

Суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію. Водночас, суд враховує, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки з належного утримання та виховання своєї дочки.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь батька, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та вважає необхідним попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки ОСОБА_3 та покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Водночас, за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 908 грн. судового збору.

На підставі ст.164, 196 СК України, керуючись ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню за прострочення сплати аліментів за період з 04 листопада 2016 по 31 липня 2021 у розмірі 41685 грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн. судового збору.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області (місцезнаходження: м.Славута, вул.Соборності, 7 Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 та покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.12.2021.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.