Справа № 0309/7641/2012 Головуючий у 1 інстанції: Хомич В. І.
Провадження № 22-ц/802/1372/21 Категорія: 62 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,

секретар судового засідання Вакіна Д.О.,

з участю представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 Федчика С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (правонаступники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) до Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області (правонаступник Камінь-Каширська міська рада Волинської області) про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_5 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2012 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , після смерті якого залишилося спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона, як спадкоємець за законом прийняла шляхом вступу в управління та володіння майном, доглядаючи за ним. Інших спадкоємців немає. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадкових прав їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із чим вона змушена звертатися до суду.

Ураховуючи наведене, просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 .

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2012 року позов задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На зазначене рішення суду особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу правонаступник позивачки ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

У судовому засіданні представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 необхідно закрити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Тобто, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку із чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника і лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

Предметом спору у даній справі є вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (у редакції 1963 року чинній на дату відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Статтею 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п.1 ч.1).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка являється спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого батька ОСОБА_6 , який за життя заповітів не складав.

Після його смерті залишилося спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке позивачка, як спадкоємець за законом прийняла шляхом вступу у його фактичне володіння та догляд за ним.

Звернення до суду з позовом зумовлено відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із чим нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на це майно.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Першочерговим при вирішенні апеляційної скарги особи, яка не брала участі в справі, є питання того, чи порушенні законні права та інтереси вказаної особи ухваленим судом рішенням, яке апелянт оскаржує.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, апелянт вказала, що її мати ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_8 , який є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_6 .

Фактично власником спірного житлового будинку є ОСОБА_8 , який збудував цей житловий будинок і у який мав намір повернутися із Російської Федерації на постійне місце проживання.

Таким чином, оскаржуваним рішенням Любешівського районного суду від 11.05.2012 вирішено питання щодо її прав та законних інтересів.

Такі твердження апелянта є безпідставними та спростовуються наступним.

Відповідно до вимог ст.525 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Днем відкриття спадщини, яка є предметом даного позову є ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто день смерті батька позивачки ОСОБА_6 .

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 листопада 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24 квітня 2013 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (а.с.57-58,109-110, 138-139).

Цим судовим рішенням права апелянта ОСОБА_1 не порушувалися, оскільки вирішувалося питання про прийняття спадщини після смерті батька позивачки ОСОБА_6 , який являється прадідом апелянта, вона не є спадкоємцем після його смерті, а тому і не може бути відповідачем у цій справі.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, змісту зазначених норм процесуального законодавства, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга особи, яка не брали участі у справі ОСОБА_1 розгляду по суті не підлягає, у зв`язку із чим апеляційне провадження по ній підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 362, 381, 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_5 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) до Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області (правонаступник Камінь-Каширська міська рада Волинської області) про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді