КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Твердохліб Ю.О.
Єдиний унікальний номер справи № 759/6734/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 18 вересня 2010 року по 25 березня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що вона з відповідачем проживають в одній квартирі, проте син знаходиться на її утриманні, відповідач допомогу надає в розмірі недостатньому для утримання дитини та не постійно, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Посилаючись на те, дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що не ухиляється від свого обов`язку з утримання дитини, але позовні вимоги вважає завищеними і вважає за доцільне призначити аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн, що приблизно відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн щомісячно починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення справи по суті позовних вимог, позивач ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі стверджує, що фактичний розмір доходів відповідача дозволяє відповідачеві сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначений судом. Вказує, що витрати на утримання дитини є значними. Звертає увагу суду, що ОСОБА_2 добровільно виконав оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, наголошував, що має намір відвезти їх сина на море для оздоровлення, що, на думку позивачки, свідчить про наявність у відповідача коштів для сплати аліментів у більшому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 грн щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що з 18вересня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Також встановлено, що неповнолітня дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем та відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина не заперечується сторонами по справі.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Суд першої інстанції встановив, що позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У своїй позовній заяві позивач просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що у суді першої інстанції відповідач не заперечував проти свого обов`язку утримувати дитину. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач частково визнавав позовні вимоги та не заперечував щодо стягнення аліментів у розмірі 2500 грн щомісячно.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини щомісячно у розмірі 2500 грн щомісячно починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів погоджується, що такий розмір аліментів на утримання сина буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Твердження апелянта щодо приховування відповідачем розміру своїх фактичних доходів від суду не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання позивачки на те, що ОСОБА_2 добровільно виконав оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, наголошував та має намір відвезти їх сина на море для оздоровлення, як на підставу для сплати аліментів у більшому розмірі, оскільки такі дії відповідача не свідчать про наявність чи відсутність у нього грошових коштів, а вказують про добросовісне виконання ОСОБА_2 судового рішення у справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивачки із розміром аліментів, визначених судовим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко