Справа № 127/9396/21
Провадження № 22-ц/801/2528/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуСправа № 127/9396/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», про визнання права власності на квартиру,

Рішення ухвалила суддя Шаміна Ю. А.

Рішення ухвалено об 11.30 год в м. Вінниці Вінницької області

Повний текст рішення складено 30 вересня 2021 року,

Встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися в суд до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», про визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 травня 1991 року позивачі уклали шлюб, який був зареєстрований Ялинівською сільською радою Летичівського району Хмельницької області, актовий запис № 7, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 із 17 квітня 1992 року був членом Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», що підтверджується довідкою № 3 від 18 лютого 2021 року і довідкою № 1 від 11 серпня 2020 року.

Із спільних сімейних коштів позивачі внесли кошти і повністю сплатили пайовий внесок за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , у яку на підставі ордера вселилися в 1995 році.

Відповідно до довідки № 0004 від 25 лютого 2021 року, виданої Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 власник, ОСОБА_5 дружина, діти ОСОБА_4 і ОСОБА_6 .

Згідно листа КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 6056 від 03 жовтня 2013 року згідно інвентаризаційної справи № 78244 житловий будинок АДРЕСА_2 станом на 29 грудня 2012 року зареєстрований за Вінницькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 113 від 23 лютого 1995 року.

Станом на 25 лютого 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Згідно технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 складається із двох кімнат загальною площею 50,4 кв. м., житловою площею 31,4 кв. м.

Оскільки пайові внески повністю були виплачені ОСОБА_1 як членом ОК ВЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» за рахунок спільних коштів із дружиною ОСОБА_2 , тому зазначена нерухомість є їх власністю. Весь час позивачі і їх сім`я володіють та утримують свою нерухомість, регулярно сплачують комунальні та інші витрати, проводять необхідні ремонтні роботи тощо. Тобто ретельно виконують всі обов`язки та дотримуються визначених прав власника щодо належної квартири.

Пайові внески позивачів є рівними, тому і частки співвласників мають бути рівними. Отже, частка кожного співвласника квартири має становити 1/2 частину. Незважаючи на повну сплату вартості квартири (пайового внеску), в часи коли реєстрація прав на нерухомість не була обов`язковою, наразі без державної реєстрації права власності на квартиру позивачі, як власники, не можуть розпорядитися своєю нерухомістю, тому вони звернулися в суд із даним позовом, яким просять за кожним із них: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 окремо визнати право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв. м., житловою площею 31,4 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв. м., житловою площею 31,4 кв. м.

Судові витрати залишені за позивачами.

В апеляційній скарзі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Обслуговуючий кооператив відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права через неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження повної виплати вартості квартири. Судом не досліджено питання належного погашення ОСОБА_1 позики, відсотків за її користування, відсотків за прострочення платежів за договором позики, укладеного ОСОБА_1 із третьою особою 30 грудня 1994 рок, про отримання позики в розмірі 26 мільйонів карбованців строком на 10 років для купівлі спірної квартири, за яким позичальник зобов`язався погашати щомісяця рівними частинами позику. Позивачами до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження здійснення платежів та доказів підтвердження повної виплати вартості квартири.

Суд першої інстанції внаслідок неправильного дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів дійшов помилкового висновку щодо сплати позивачами всіх пайових внесків.

Суд не дослідив, оскільки в матеріалах справи відсутній, договір про пайову участь у будівництві будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ВЖБК «Надія», згідно умов якого внесення пайового внеску членом кооперативу здійснюється з метою отримання у власність конкретної квартири, і результатом повної сплати відповідного внеску є вибуття квартири із власності кооперативу до власності асоційованого члена такого кооперативу.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином достовірність наданих КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» доказів, не витребував інвентаризаційну справу.

Позивачі не довели належними і допустимими доказами обставин правомірного набуття права власності на спірну квартиру.

Учасники справи не надали відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник третьої особи Бойко О. Ю. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвокат Сидорчук Н. М. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача Виконавчого комітету Вінницької міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 1991 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Ялинівською сільською радою Летичівського району Хмельницької області, актовий запис № 7, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а. с. 8).

Із паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23 жовтня 1997 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 12 липня 1996 року (а. с. 6).

Із паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23 жовтня 1997 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_3 з 12 липня 1996 року (а. с. 7).

ОСОБА_1 із 17 квітня 1992 року є членом Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», що підтверджується довідкою № 3 від 18 лютого 2021 року і довідкою № 1 від 11 серпня 2020 року, виданими Обслуговуючим кооперативом відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» (а. с. 9, 12).

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 0004 від 25 лютого 2021 року, виданої Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 власник, ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_4 син, ОСОБА_6 дочка (а. с. 10).

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою № 0003 від 25 лютого 2021 року, виданою Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» (а. с. 11).

Із відповіді КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 6056 від 03 жовтня 2013 року, адресованої ОСОБА_1 , вбачається, що згідно інвентаризаційної справи № 78244 на будинок АДРЕСА_2 станом на 29 грудня 2012 року будинок зареєстрований за Вінницькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 113 від 23 лютого 1995 року. Реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в КП «ВМБТІ» не проводилась (а. с. 13).

Із адресованої на ім`я ОСОБА_1 відповіді КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 4334 від 10 серпня 2020 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 78244 на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29 грудня 2012 року реєстрація права приватної власності на квартиру не проводилась (а. с. 14).

Із адресованої на ім`я ОСОБА_2 відповіді КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 1455 від 10 березня 2021 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 7403 на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29 грудня 2012 року реєстрація права приватної власності на квартиру не проводилась (а. с. 15).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25 лютого 2021 року №245867647 відомості щодо квартири АДРЕСА_1 у вказаних реєстрах відсутні (а. с. 16).

Як вбачається із копії зобов`язання ЖСК «Надія» від 30 грудня 1994 року ОСОБА_1 зобов`язався, зокрема, отриману ним від ЖБК «Надія» позику в сумі 26 000 000,00 крб. строком на 10 років погашати щомісячно рівними частинам (220 000 крб.), починаючи з 01 квітня 1995 року по 30 грудня 2004 року, а також зобов`язався сплачувати суму процентів за користування позикою в розмірі 3 % річних, а у випадку прострочення платежів за позикою 25 % річних (на залишок боргу) (а. с. 17).

На замовлення ОСОБА_1 КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 07 серпня 2013 року виготовило технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 , згідно якого квартира складається із двох кімнат, загальною площею 50,4 кв. м., житловою площею 31,4 кв. м. (а. с. 18-19).

Згідно звіту про експерту оцінку вартість квартири АДРЕСА_1 визначена у 151 200,00 грн. (а. с. 20-29).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що незважаючи на відсутність квитанцій, які б підтверджували виплату позивачами повної вартості квартири, та зважаючи на те, що позивачі проживають з 1995 року по даний час у спірній квартирі, користуються нею, справно сплачують плату за житлово-комунальні послуги, що є підставою для висновку про те, що позивачами здійснено виплату всіх пайових внесків (виплачено вартість квартири), тобто, що спірна квартира була фактично викуплена позивачами в житлово-будівельного кооперативу, а для вчинення такого викупу укладати спеціальний договір потреби немає. Момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об`єкта і є моментом виникнення права власності на таке майно.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 і 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зазначеної статті, нею не породжується, а підтверджується наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом.

Враховуючи, що згідно приписів статті 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вимога позивачів про визнання за кожним із них окремо права власності до задоволення не підлягає, а вказане право не підлягає захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України, оскільки позивачі отримали б лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тобто право власності на спірне нерухоме майно в них у встановленому законом порядку не виникло.

Суд першої інстанції, не застосував належним чином норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не врахував, що позивачі по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пред`явили позов з підстав, передбачених статтею 392 ЦК України, яким просили визнати за ними право власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Статтею 384 ЦК України, положення якої кореспондуються у статті 19-1 Закону України «Про кооперацію», передбачено, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення у кооперативу, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону (частина 2 статті 19-1 Закону України «Про кооперацію»).

Відповідно до частини 3 статі 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у постанові «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127 від 25 грудня 2015 року.

Згідно з пунктом 77 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127 від 25 грудня 2015 року, у редакції станом на день подання позовної заяви, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, проводиться за заявою власника такого майна або за умови уповноваження власником такого майна на підставі договору - за заявою особи, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, у порядку, передбаченому пунктами 30 - 34 цього Порядку.

Пунктом 80 цього Порядку № 1127, у редакції станом на день подання позовної заяви, передбачено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подаються: довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов`язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та подаються завірені відповідним кооперативом копії:

документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, а також випадків, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта);

документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об`єкт нерухомого майна).

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не зазначаються, а завірені кооперативом копії документів, передбачені цим пунктом, не подаються у разі, коли таким кооперативом відповідно до пункту 77 цього Порядку подано зазначені відомості та документи для долучення їх до Державного реєстру прав.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не зверталися до державного реєстратора з вимогою здійснити державну реєстрацію нерухомого майна, у спосіб визначений статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком визначеним постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127 від 25 грудня 2015 року, а тому їх звернення до суду з позовом про визнання права власності на квартиру є передчасним.

Крім цього, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є членом Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» з 17 квітня 1992 року (а. с. 9, 12), і даний кооператив, який залучений до участі у справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заперечує обставину здійснення позивачами, у тому числі і членом кооперативу ОСОБА_1 , повної виплати вартості квартири.

Позивачі у поданій ними до суду позовній заяві не зазначили обставин повної виплати ними вартості квартири та не підтвердили такої обставини належними, достовірними і допустимими доказами.

Також позивачі не довели (в матеріалах справи відсутній) наявність договору про пайову участь у будівництві будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та не довели обставин, що саме квартира АДРЕСА_5 у цьому будинку вибуває із власності кооперативу у разі сплати усіх пайових внесків.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що позов заявлений до неналежного відповідача до Виконавчого комітету Вінницької міської ради.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Таким чином, у даній справі належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється.

По справі позивачі не заявляли будь-яких вимог до Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», з яким позивач ОСОБА_1 , як член цього кооперативу, перебував у договірних відносинах щодо придбання спірного нерухомого майна і який не виконав своїх договірних зобов`язань.

У даній справі, зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені обставини справи підтверджують, що спір існує між позивачами і Обслуговуючим кооперативом Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», тому Виконавчий комітет Вінницької міської ради є неналежним відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим, тому рішення суду як незаконне і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилами пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом «в» частини першої статті 382 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, сплачено за подачу апеляційної скарги судовий збір в сумі 2268,00 грн.

Таким чином, у зв`язку із висновком суду про задоволення апеляційної скарги та про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , із них підлягають стягненню на користь третьої особи витрати у вигляді судового збору в розмірі 1134,00 грн. із кожного позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», про визнання права власності на квартиру.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Обслуговуючого кооперативу відомчого житлово-будівельного кооперативу державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі по 1134,00 грн. із кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2021 року