Справа № 161/2249/20 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/1477/21 Категорія: 64 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з Савчук Т.Ф.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в це приміщення. Позов обгрунтований тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі із 1994 року по 2013 рік. За час шлюбу вони з відповідачкою ОСОБА_3 придбали у спільну сумісну власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 73,8 кв м та житловою площею 48,0 кв м, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 лютого 2020 року.

Позивач також зазначав, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2013 року шлюб між ними розірвано, але вони продовжували проживати разом у вказаному жилому приміщенні. У зв`язку з тим, що у нього із сином виник конфлікт, був винесений терміновий заборонний припис, яким йому заборонили входити та перебувати у приміщенні квартири протягом 10 діб. Припис він виконав і протягом визначеного терміну у квартирі не проживав. Після спливу визначеного приписом терміну він виявив що відповідачка змінила замки у вхідних дверях квартири, у зв`язку із чим він не може користуватися своїм житлом внаслідок того, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 усунути йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення у зазначене жиле приміщення.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року позов у цій справі задоволено.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_3 усунути позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до зазначеного жилого приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга відповідачки мотивована тим, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності, позивач у справі не брав та не бере участі у витратах на утримання цієї квартири, а тому вона вправі на власний розсуд вчиняти будь-які дії щодо належного їй на праві приватної власності майна, у тому числі, замінити замки у вхідних дверях квартири, заборонивши ОСОБА_1 таким чином користуватися її нерухомим майном.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили і просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у її відсутності.

Апеляційну скаргу відповідачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка, замінивши замки у вхідних дверях квартири, створює перешкоди позивачу у користуванні належною йому на праві спільної сумісної власності квартирою.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі із 08 жовтня 1994 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2013 року шлюб між ними розірвано (а.с.6).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжував проживати у спірній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ця обставина не заперечується і самою відповідачкою ОСОБА_3 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 набута у приватну власність відповідачкою ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2004 року (а.с.7), тобто зазначена квартира набута відповідачкою ОСОБА_3 у приватну власність за час шлюбу із позивачем ОСОБА_1 .

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2019 року у квартирі виник конфлікт між ОСОБА_1 і його сином, внаслідок чого ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис, яким останньому було заборонено входити та перебувати у приміщенні квартири протягом 10 діб. Винесений заборонний припис ОСОБА_1 виконав.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 60, 61 СК України).

Норми статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спірна квартира набута бувшим подружжям за час шлюбу, а тому зазначене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

При цьому відповідачкою ОСОБА_3 не спростовано факт поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на вказану квартиру.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Після розірвання шлюбу право власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, не припиняється.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 не є співвласником спірної квартири, а тому втратив право користування цією квартирою.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що спірна квартира, яка набута подружжям за час шлюбу, належить на праві приватної власності лише відповідачці ОСОБА_3 і не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, остання суду не подала, хоча тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільного майна подружжя покладається на того з подружжя, який таку презумпцію спростовує.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має рівне з відповідачкою ОСОБА_3 право володіння, користування і розпоряджання спірною квартирою, а оскільки відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні цим жилим приміщенням, то права позивача підлягають захисту шляхом усунення відповідних перешкод шляхом вселення позивача у квартиру.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді