Справа № 308/1546/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року у складі судді Фазикош О.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРАВЕКС БАНК» звернулосяя до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором №1576-003/07Р від 22.05.2007.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків є якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», 22.05.2007 укладено кредитний договір №1576-003/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 20 000,00 доларів США строком до 22 травня 2025 року.

07 травня 2009 року між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1576-003/07Р від 22.05.2007, відповідно до якого змінились умови погашення заборгованості за кредитним з 11 березня 2009 року.

За умовами кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язується здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами щомісяця до 10 числа наступного місяця(п. 4.1 Кредитного договору, п. 1.1 Договору про внесення змін та доповнень), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором.

Згідно п.2.1 Кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки з каси банку.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.01.2018 року, за ОСОБА_1 обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитним договором у розмірі 17 954 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) долара США 00 центів, які підлягають стягненню з позичальника у примусовому порядку.

Позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.01.2018 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16 875 (шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) доларів США 01 центів, які підлягають стягненню з позичальника у примусовому порядку.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 1576-003/07Р від 22.05.2007 року.

За умовами вказаного договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п. 1.1. Договору поруки).

Пунктом 1.3. Договору поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов`язання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Термін дії Договору поруки - до 22 травня 2028 року, що визначено у п. 4.1. вищевказаного договору.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором, що підлягає стягненню з позичальника станом на 16.01.2018 року становить 34 829 (тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять дев`ять, доларів США 01 цент, що за курсом НБУ станом на 25.01.2018 року становить 1 005 513 (один мільйон п`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 52 копійки, з яких: кредит - 17 954 долара США 00 центів, що за курсом НБУ станом на 25.01.2018 року становить 518 331,98 грн.; проценти - 16 875 доларів США 01 цент, що за курсом НБУ станом на 25.01.2018 року становить 487 181,54 грн.

З врахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором у розмірі 34 829 (тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять дев`ять) доларів США 01 цент, з яких: кредит - 17 954 долара США 00 центів; проценти - 16 875 доларів США 01 цент.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року позов ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як солідарних боржників, на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» ( місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2) заборгованість за кредитним договором № 1576-003/07Р від 22.05.2007 року, станом на 16 січня 2018 року, яка становить 23790 (двадцять три тисячі сімсот дев`яносто) доларів США 17 центи, з яких: кредит - 17 954 доларів США 00 центів; проценти 5836 доларів США 17 центи, а також стягнуто з них судовий збір в рівних частинах по 5190,14 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати, у відповідній частині прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» відмовити повністю. Зокрема, зазначено, що суд першої інстанції не врахував умови укладеного між сторонами кредитного договору, не дав належної правової оцінки обставинам справи, невірно визначив початок перебігу строку позовної давності та безпідставно частково задовольнив заявлений позов.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків є якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», 22.05.2007 укладено кредитний договір №1576-003/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 20 000,00 доларів США строком до 22 травня 2025 року.

07 травня 2009 року між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1576-003/07Р від 22.05.2007, відповідно до якого змінились умови погашення заборгованості за кредитним договором з 11 березня 2009 року.

За умовами Кредитного договору (враховуючи Договір про внесення змін та доповнень), Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредит договором, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами щомісяця до 10 числа наступного місяця (п. 4.1. Кредитного договору, п. 1.1. Договору про внесення змін та доповнень, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит в повному розмірі у строк, визначений Кредитним договором.

Згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредит надається строком до 22 травня 2025 року сплатою 11,99 % річних. Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, проценти за користуваш кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитними договором, надав Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів.

За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника перед Банком Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.01.2018 року, за Позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за Кредитним договором у розмірі 17 954 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) доларів США 00 центів.

В якості забезпечення належного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 (надалі - Поручитель, Відповідач - 2) укладено Договір поруки № 1576-003/07Р від 22.05.2007 року (надалі - Договір поруки).

За умовами вказаного Договору поруки, Поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п. 1.1. Договору поруки).

Пунктом 1.3. Договору поруки передбачено, що Поручитель дає свою згоду на збільшення розі забезпеченого порукою зобов`язання Позичальника, що може виникнути у майбутньо внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення Позичальником Кредитором змін та доповнень до Кредитного договору, або у випадку внесення змін Кредитного договору та/або цього Договору Кредитором в односторонньому порядку. Термін дії Договору поруки - до 22 травня 2028 року, що визначено у п. 4.1. вищевказаного Договору.

Задовольняючи заявлений позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з позовом до суду позивач звернувся з частковим пропуском позовної давності.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором.

За правилом ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику строком з 22 травня 2007 року до 22 травня 2025 року.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 цього договору, припиняється достроково на 10-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Згідно з п.6.1.7 даного договору, позичальник зобов`язується у разі виникнення подій, зазначених, зокрема у п.п.4.4. даного договору, достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, що також відповідає вимогам статті 1050 ЦК України.

З аналізу змісту пункту 4. 4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таке застосування умов договору відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19), та усталеній практиці Верховного Суду, викладеній, зокрема у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 372/2649/16-ц (провадження № 61-14471св18), від 24 червня 2020 року у справі № 381/4598/16-ц (провадження № 61-18275св18), від 23 вересня 2020 року у справі №213/3111/16-ц (провадження №61-5119св19).

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що обов`язковою умовою для зміни строку виконання основного зобов`язання є направлення банком письмової вимоги є необґрунтованими.

Матеріалами установлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 здійснив 23 березня 2009 року (а.с.9 т.1), у період з 11 березня 2009 року по 10 червня 2009 року, згідно з п.4.1 кредитного договору в редакції договору про внесення змін та доповнень від 07.05.2009 року, тіло погашенню не підлягало, однак починаючи з 11 червня 2009 року ОСОБА_1 повинен був сплачувати щомісячний платіж у розмірі 94,00 доларів США до 10 числа наступного місяця. Такий обов`язок ОСОБА_1 у липні 2009 року не виконав, у зв`язку з чим у позичальника 11 липня 2009 року виникло прострочення з погашення заборгованості по кредиту , а тому строк користування кредитом за п.4.4. договору автоматично вважається таким, що сплив на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 10 серпня 2009 року. Відтак, трирічний строк позовної давності скінчився ще 11 серпня 2012 року, до суду з позовом позивач звернувся 12 лютого 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (а.с.100 т.2).

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що оскільки відповідачем 28.04.2012 року здійснено платіж на суму 5 доларів США, то мало місце переривання строку позовної давності не заслуговують на увагу, з врахуванням наступного.

З матеріалів справи вбачається, що такий платіж відображено у табличці щодо погашення процентів за користування кредитом.

Відповідачами не визнається і заперечується вчинення даного платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу строку позовної давності стосовно інших (невизнаних ) частин платежу.

Даний правовий висновок викладено у постанові ВС від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц, постанові ВСУ від 09 листопада 2016 року у справі №6-2170цс16.

Таким чином часткове погашення заборгованості по процентам у сумі 5,00 доларів США, яке не визнається відповідачами, може свідчити про переривання перебігу позовної давності виключно щодо одного простроченого чергового платежу по процентам нарахованих у відповідному звітному періоді, але аж ніяк не стосовно переривання позовної давності щодо заборгованості по кредиту в цілому.

Необхідно також зауважити, що ВСУ постановах від 02.11.2016 р. у справі №6-1174цс16 та від 16.11.2016 р.,у справі №6-900цс16, які переглядалися з підстав неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права статей 256,260,261,267, 526 ЦК України виклав висновок згідно з яким: «якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Такий висновок підтвердив і ВС у постанові 15.03.2018 року у справі №629/2942/15.

Більше того, навіть у разі відрахування трирічного строку на звернення до суду з 28 квітня 2012 року, позивачем також пропущено строки позовної давності, оскільки в суд з позовом він звернувся 12 лютого 2018 року.

Відповідно до ч.1ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Термін дії Договору поруки - до 22 травня 2028 року, що визначено у п. 4.1. вищевказаного Договору.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною ч.4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору та виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитним договором, строк дії кредитного договору і виконання основного зобов`язання було змінено на підставі умов договору (пункт 4.4. кредитного договору) до 10 серпня 2009 року, і на момент звернення до суду із даним позовом (12 лютого 2018 року) порука припинилася, що є підставою відмови у позові до поручителя.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про порушення законних прав та інтересів позивача і наявність підстав для часткового задоволення заявленого позову.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в заявленому позові з вищенаведених підстав.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 15 570,42 грн. судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 15 570,42грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят гривень сорок дві копійки).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: