Справа № 331/1270/20
Провадження № 2/331/139/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів- ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідачів- ОСОБА_5

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в квітні 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 3/4 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебував в шлюбі з ОСОБА_6 .. До реєстрації шлюбу позивач з ОСОБА_7 з травня 2003 року проживали однією сім`єю.

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2011 року належала Земельна ділянка площею 0,0706 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На зазначеній земельній ділянці восени 2013 року вони з дружиною розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

В березні 2016 року його дружина захворіла, тривалий час перебувала в лікарні з діагнозом: пухлина мозку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

За життя дружини вони встигли виконати лише частину робіт з будівництва, витративши на придбання будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт спільні кошти сім`ї на загальну суму 200 888, 35 грн.

В подальшому, після смерті дружини, всі дії по завершенню будівництва та витрати на придбання будівельних матеріалів, виконання оздоблювальних робіт та приведення будинку в стан, придатний для проживання, здійснював виключно позивач особисто за рахунок власних коштів. Витрати позивача за рахунок власних коштів складають 267 727, 28 грн.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт на все належне їй майно на користь своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після відкриття спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_7 стало відомо, що, крім прийняття спадщини за заповітом неповнолітньою ОСОБА_8 , з заявою про прийняття обов`язкової частки в спадщині звернулась також мати померлої - ОСОБА_4 .

В квітні 2017 року державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на користь ОСОБА_8 в розмірі 7/8 часток спадкового майна, та на 1/8 частку спадщини - на користь матері спадкодавця - ОСОБА_4 (обов`язкова частка).

До складу спадщини ввійшли: квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль GEELY, 2011 року випуску; земельна ділянка площею 0,0706 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В червні 2018 року йому стало відомо, що спадкоємці його померлої дружини також зареєстрували право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в частках: ОСОБА_8 - 7/8 часток, ОСОБА_4 - 1/8 частка спірного нерухомого майна.

На цей час відповідачі почали вчиняти активні дії, спрямовані на відчуження спірного житлового будинку, намагаються виселити його з будинку, де він мешкає з січня 2017 року.

Вважає, що будинок, збудований частково під час шлюбу з ОСОБА_7 за рахунок спільних коштів, а в подальшому частково за рахунок його власних коштів, належить також і йому.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Гнатик Г.В. від 29 квітня 2020 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21 травня 2020 року представник відповідачів ОСОБА_5 надала відзив на позов, в якому посилаючись на те, що спірний будинок вже був побудований у 2011 році, задовго до укладення шлюбу ОСОБА_6 з позивачем, крім того, оскільки позивач не отримав право на частину спадщини померлої , а право власності на будинок не було зареєстроване за ОСОБА_6 у встановленому порядку, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року витребувано від Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витребувано від районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району розпорядження голови районної адміністрації № 7411 від 07.11.2019 року про надання неповнолітній ОСОБА_3 повної цивільної дієздатності у зв язку з народженням сина.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У вступному слові позивач та його представник підтримали позовну заяву, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та відповідачі позов не визнали в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 17 січня 2014 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя, вона склала заповіт від 02 лютого 2015 року , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. , зареєстрованим в реєстрі за № 216 , відповідно до якого все належне їй майно заповіла на користь своєї доньки ОСОБА_3 ..

Після смерті ОСОБА_6 відкрита спадкова справа, із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , як опікун ОСОБА_3 ..

З матеріалів спадкової справи вбачається, що до спадкової маси увійшла втому числі: земельна ділянка, місце розташування якої АДРЕСА_1 , кадастровий номер :001:0184, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу від 13.05.2011 року та державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 283561 виданого ЗМР 05 серпня 2008 року.

12 квітня 2017 року, ОСОБА_3 , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_14 на підставі заповіту посвідченого Півняком О.С. приватним нотаріусом ЗМНО 02 лютого 2015 року, на 7/8 часток земельної ділянки місце розташування якої АДРЕСА_1 , кадастровий номер :001:0184.

Право власності на 1/8 частку зазначеної земельної ділянки отримала ОСОБА_4 - мати померлої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ,як особа, яка має право на обов`язкову частку у спадковому майні.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 зареєструвала право власності на земельну ділянку у реєстрі речових прав на 7/8 часток.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 , зареєструвала своє право власності на 1/8 частку земельної ділянки в реєстрі речових прав.

Також, наявним в матеріалах справи технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складений 13 листопада 2015 року ТОВ «Компанія «Земельно кадастровий центр», встановлено, що за життя ОСОБА_6 , на належній їй земельній ділянці було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями. Рік побудови у вказаному технічному паспорті зазначений «2011».

На час смерті ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 не був введений в експлуатацію, право власності на нього не було зареєстровано за ОСОБА_6 ..

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено, що право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 (7/8 часток) та ОСОБА_4 ( 1/8 частка) 17.08.2017 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_6 ..

Відповідно до положень ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на новостворену рухому річ виникає у особи, яка її виготовила (створила) в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення з`являється об`єкт, який може кваліфікуватись як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом.

Важливе значення у зв`язку з цим має встановлення моменту, з якого річ можна визнати створеною, тобто об`єктом у розумінні ст. 179 ЦК.

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття, його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст. 6 Закону № 1952-ІУ).

Положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст. 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає ніяких винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-ІУ права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Матеріалами справи підтверджено , що житловий будинок на момент смерті ОСОБА_6 не був введений в експлуатацію. У встановленому законом порядку право власності на будинок не було зареєстроване за ОСОБА_6 .. Введення в експлуатацію об`єкта житлового будинку та реєстрація права власності на нього здійснювалось вже після смерті ОСОБА_6 її спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а отже, вказаний будинок не входив до складу спадщини після смерті останньої.

Відповідно до ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Цей позов є речово-правовим способом захисту права власності, який застосовуються у разі відсутності між позивачем та відповідачем зобов`язальноправових відносин та має стосуватися індивідуально визначеної речі. Причому, на відміну від інших речово-правових способів захисту, вимога про визнання права власності може як застосовуватися самостійно, так і поєднуватися з іншими способами захисту права власності, наприклад, віндикаційним, негаторним позовами або з позовом про виключення майна з опису та/або звільнення з-під арешту.

Отже, позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо приналежності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, в тому числі коли інші особи чинять перешкоди власнику або незаконно вилучають його у власника.

Формулювання норми ст. 392 приводить до однозначного висновку про те, що позивачем за даним позовом може бути виключно власник, натомість, судом встановлено, що на момент смерті дружини позивача , спірний будинок не належав останній на праві власності , а отже, позивач звертаючись до суду з вказаним позовом з підстав визначених ст. 392 ЦК України, ст. 60 СК України, обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.

Крім того, згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Порядок видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя врегульовано статтею 71 Закону України «Про нотаріат» та главою 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до вказаної статті, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

У повідомленні, що надсилається спадкоємцям померлого, які прийняли спадщину, зазначається склад спільного майна подружжя, на частку якого другий із подружжя, що є живим, просить видати свідоцтво про право власності, а також роз`яснюється право звернення до суду у випадку оспорювання спадкоємцями майнових вимог того з подружжя, що залишився живим.

Повідомлення надсилається поштою, а спадкоємці, які прибули до нотаріальної контори, повідомляються нотаріусом усно, про що робиться відмітка на заяві того з подружжя, що залишився живим. Така відмітка підписується спадкоємцями.

Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. У цьому свідоцтві за наявності згоди другого з подружжя, на підставі заяви спадкоємців може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Можливість визначення частки випливає зі змісту частини другої статті 71 Закону України «Про нотаріат».

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, у разі смерті одного з них, видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої дружини, відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не отримував.

Враховуючи, що будинок , розташований за адресою: АДРЕСА_1 не входив до складу спадщини після померлої ОСОБА_6 , крім того, позивач відмови у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не отримував, суд приходить до висновку , що позивач , звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на ѕ частин спірного житлового будинку, обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 03 березня 2021 року.

Суддя:

01.03.2021