22-ц/804/2107/21
223/372/21

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року місто Маріуполь

справа № 223/372/21

провадження № 22-ц/804/2107/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Мальцевої Є.Є., Попової С.А.,

секретар судового засідання Грішко С.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Вугледарського міського суду Донецької області у складі судді Дочинця С.І. від 26 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

09 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (далі ДП «ШУ «Південнодонбаське №1») про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 червня 2004 року позивач працював на підприємстві відповідача робітником гірничим з повним робочим днем у шахті та 15 жовтня 2020 року його звільнено наказом №180-к від 19 жовтня 2020 року за станом здоров`я на підставі п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

В день звільнення з ОСОБА_1 не здійснено розрахунок при звільненні. Станом на 26 березня 2021 року відповідач не сплатив позивачеві належні при звільненні суми у розмірі 52 155,28 грн.

Позивач, зазначає, що його середньоденний заробіток на день звільнення становив 742,71 грн, а тому за 117 робочих дні затримки розрахунку при звільненні відповідач повинен сплатити йому середній заробіток у сумі 86 897,10 грн.

Дії роботодавця щодо не проведення з позивачем розрахунку при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, що унеможливило нормальне існування його та членів його сім`ї та призвело до тяжкого психологічного стану позивача, останній змушений був шукати інше джерело доходу, у зв`язку із чим він зазнав моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 5 000,00 гривень.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь: невиплачену суму заробітної плати 52 155,28 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 86 897,10 грн та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «ШУ «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ДП «ШУ «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 нараховану та несплачену суму заробітної плати у розмірі 52 155,28 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70 000 грн, на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 741,05 грн.

Стягнуто з ДП «ШУ «Південнодонбаське №1» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що наявність заборгованості з заробітної плати підтверджена доказами та не заперечується відповідачем. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з принципу диспозитивності та дійшов висновку про необхідність розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог щодо стягнення середнього заробітку.

Суд задовольнив вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку частково, дійшовши висновку, що компенсація у розмірі 70 000 грн буде в повній мірі відповідати балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача у сумі 5 000 грн, суд першої інстанції виходив з міркувань розумності, виваженості, справедливості та доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, ДП «ШУ «Південнодонбаське №1» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просило змінити рішення в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, зменшивши його на 50% та відмовити у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнутий судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку не є співмірним, оскільки заборгованість перед позивачем виникла з причин, які не залежать від підприємства. Суд не врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 716/9584/15-ц, відсутність у підприємства коштів від реалізації продукції, введення простою на підприємстві з грудня 2019 року та частковий розрахунок з позивачем на суму 12 488 грн 58 коп. Позивачем не наведено обставин, за якими йому спричинено моральну шкоди.

Доводи інших учасників справи

13 вересня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просить залишити рішення без змін, оскільки суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 липня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Ткаченко Т.Б.

Ухвалою апеляційного суду від 13липня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, відповідачу запропоновано сплатити судовий збір.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Мальцева Є.Є. Попова С.А.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 з 01 червня 2004 року по 15 жовтня 2020 року працював на ДП «ШУ «Південнодонбаске №1», та був звільнений 15 жовтня 2020 року наказом №180-к від 19 жовтня 2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 04 вересня 1992 року (а.с. 6-9).

Відповідно до листа ДП «ШУ «Південнодонбаске №1» №1136 від 07 травня 2021 року ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «ШУ «Південнодонбаске №1» та згідно з наказом №180-к від 19 жовтня 2021 року позивача звільнено з підприємства 15 жовтня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Нараховані грошові кошти на момент звільнення склали 69 884,80 грн. Сума до сплати у жовтні 2020 року складає 55 957,27 грн, з них:

- 1 589,25 грн перераховано згідно з платіжним дорученням №52 від 18 грудня 2020 року (а.с. 30);

- 2 212,74 грн перераховано згідно з платіжним дорученням №982 від 08 грудня 2020 року (а.с. 31).

Станом на 06 травня 2021 року позивачу не перераховано 52 155,28 грн.

Середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення склала 742,71 грн. (а.с. 29).

Згідно з актами про початок цілозмінних простоїв по ДП «ШУ «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року, від 19 жовтня 2020 року через відсутність розрахунків з боку ДП «Даржвуглепостач» та ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 24-27).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення оскаржується в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70 000 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, у зв`язку з чим апеляційний суд переглядає рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглядати справу у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке роз`яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, вищезазначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо застосування статті 117 КЗпП України.

Оскільки апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення відповідачем норм трудового законодавства у частині невиплати позивачу заробітної плати при звільненні, наявні підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції, розрахувавши суму середнього заробітку за 122 робочих дні затримки розрахунку за період з 16 жовтня 2020 року по день подання позовної заяви 10 квітня 2021 року, виходячи з середньоденного заробітку 742,71 грн, що становить 90 610,62 грн, стягнув його в сумі 70 000 грн, що суттєво перевищує розмір заборгованості.

Застосовуючи до спірних правовідносин критерій зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку працівника за час затримки роботодавцем розрахунку при його звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 заявлено до стягнення з підприємства суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, загальний розмір заборгованості якої складав 52 155 грн 28 коп.

Сума до сплати у жовтні 2020 року складала 55 957,27 грн, з них:

-заробітна плата 1 999,54 грн,

-допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок підприємства) 2 748,75 грн,

-допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок ФСС) 2 748,75 грн,

-вихідна допомога при звільненні 15 596,94 грн,

-одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію 46 790,82 грн.

З зазначеної суми:

- 1 589,25 грн перераховано згідно з платіжним дорученням №52 від 18 грудня 2020 року (а.с. 30);

- 2 212,74 грн перераховано згідно з платіжним дорученням №982 від 08 грудня 2020 року (а.с. 31).

Станом на 06 травня 2021 року позивачу не перерахованою 52 155,28 грн.

Позивач звернувся до суду із позовом у квітні 2021 року зі спливом шести місяців після звільнення.

Відповідач приймав заходи щодо погашення заборгованості перед позивачем, перераховуючи частками грошові кошти до ухвалення судового рішення: 1 589 грн. 25 коп. перераховано згідно платіжного доручення №52 від 18 грудня 2020 року; 2 212 грн. 74 коп. згідно платіжного доручення №982 від 08 грудня 2020 року; 860 грн. 57 коп. згідно платіжного доручення №1294 від 18 червня 2021 року; 12 488 грн. 58 коп. згідно платіжного доручення №1019 від 24 травня 2021 року. Станом на 23 червня 2021 року не перераховано 38 806 грн. 13 коп. (а.с.47).

З матеріалів справи вбачається незадовільне фінансово-господарське становище ДП «ШУ «Південнодонбаське № 1», що супроводжується неможливістю своєчасного розрахунку зі звільненими працівниками за рахунок коштів державного бюджету за програмою «Реструктуризація вугільної галузі» та за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції, і знайшло своє відображення в актах про початок і продовження цілозмінних простоїв по підприємству з грудня 2019 року через нездійснення контрагентами відповідача розрахунків за відвантажену вугільну продукцію і припинення постачання електроенергії відповідачу (а.с. 24-27).

Зазначені обставини у сукупності свідчать про неспівмірність суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої судом до стягнення з підприємства на користь ОСОБА_1 , та порушення судом першої інстанції балансу інтересів роботодавця і працівника, а тому апеляційний суд доходить висновку про зміну рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку до 35 000 грн.

Переглядаючи рішення суду в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено гарантоване ст. 43 Конституції України право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який більше ніж 15 років працював на ДП «ШУ «Південнодонбаське №1» та був вимушений звільнитись, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовженню роботи, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стала втрата ОСОБА_1 нормальних життєвих зв`язків, погіршення його життєвих умов та матеріального становища, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини.

Суд першої інстанції, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, на підставі доказів, поданих учасниками справи, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення у відшкодування заподіяної моральної шкоди 5 000 грн, що є цілком еквівалентним завданим моральним стражданням, і такий висновок суду не спростовується доводами апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, апеляційний суд, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 35 000 грн., приймаючи до уваги принцип диспозитивності і межі апеляційного перегляду справи, згідно зі змістом прохальної частини апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга ДП «ШУ «Південнодонбаське №1» підлягає частковому задоволенню, а рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування судових витрат зміні.

Щодо розподілу судових витрат

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої зазначеної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у свої постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в межах визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, визначеної у грошовому еквіваленті у сумі 5 000 грн.

Зазначена компенсаційна виплати не є складовою заробітної плати, то позивач позбавлений пільги по сплаті судового збору, що передбачена п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, зменшення розміру відшкодування на 35 000 грн., що дорівнює 46,67% від заявлених в апеляційній скарзі вимог, на користь відповідача підлягає компенсації судовий збір, сплачений при зверненні до суду з апеляційною скаргою ,у сумі 635 грн 64 коп.

Крім цього, рішенням суду з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 741 грн 05 коп., посилаючись на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з чим погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з вимогами на загальну суму 144 052 грн 38 коп., позивач сплатив судовий збір у сумі 908 грн. Апеляційний суд дійшов до висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку до 35 000 грн, тому загальна сума задоволених позовних вимог складає 92 155 грн 28 коп., тобто вимоги позивача задоволені на 63,97%. Розмір судового збору при подачі позовної заяви склав 908 грн, тож пропорційно розміру задоволених позовних вимог розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 580 грн 85 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» задовольнити частково.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування судових витрат змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (, юридична адреса: 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, 4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (, юридична адреса: 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, 4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 580 (п`ятсот вісімдесят) гривень 85 копійок у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (, юридична адреса: 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, 4) понесені судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 635 (шістсот тридцять п`ять) гривні 64 копійки.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 26 травня 2021 року в частині стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді Є.Є. Мальцева

С.А. Попова