Справа № 152/1202/20
Провадження № 22-ц/801/464/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мельник А. Г.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 рокуСправа № 152/1202/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною, на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Мельник А. Г. в м. Шаргород, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

22 жовтня 2020 року позивач Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № SAMABWFC4 від 20 серпня 2018 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46. 80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 27 вересня 2020 року становить 32 344 грн 33 к. з яких: 13 568 грн 40 к. заборгованість за тілом кредиту; 18 775 грн 93 к.- заборгованість за відсотками за користування кредитом, які позивач просить стягнути із відповідача на його користь у примусовому порядку.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом в сумі 13 568 грн 40 к. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у Анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Не погодившись з цим рішенням в частині задоволення позовних вимог, 11 січня 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мишковську Т. М., подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не отримував кошти з кредитної картки. 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 дійсно заповнював Анкету з метою отримання картки для перерахування заробітної плати без встановлення будь яких кредитних лімітів. Вказує, що факт укладення кредитного договору між сторонами та факт видачі відповідачу кредитних коштів можна було встановити лише шляхом витребування у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» оригіналів, або якісно виготовлених та належним чином завірених копій документів, однак суд першої інстанції не розглянув клопотання про їх витребування, а відтак, вважає, що матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу від АТ «АКЦЕНТ-БАНК» впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення заборгованості за відсотками не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

- 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, у якій зазначено, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його підписання та згоден з його умовами (зворот а.с. 5);

- відповідно до позовної заяви АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC4 від 20 серпня 2018 року, що склалася станом на 27 вересня 2020 року у розмірі 32 344 грн 33 к. з яких: 13 568 грн 40 к. заборгованість за тілом кредиту; 18 775 грн 93 коп.- заборгованість за процентами (а.с. 2 ? 4);

- на підтвердження погодження умов кредитування позивачем надано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розміщеного на сайті https://a?bank.com.ua/terms (а.с. 6 - 10), Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» - Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (зворот а.с. 10 - 11) та розрахунок заборгованості за договором № SAMABWFC4 від 20.08.2018 року, укладеного між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 , ОКПО НОМЕР_1 , станом на 27.09.2020 (а.с. 5).

Кредитний договір укладається в письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SAMABWFC4 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 стверджує, що заповнював вказану Анкету-заяву з метою отримання картки для виплати заробітної плати (зарплатна картка), кредитних коштів та кредитної картки «Універсальна» за цією заявою він не отримував.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надано датовану 20 серпня 2018 року, підписану сторонами копію Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-БАНК, (зворот а.с. 5).

Відповідно до положень статті 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» до банківських послуг належать:

1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб;

2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу);

3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) фінансові послуги, у тому числі шляхом укладення з юридичними особами (комерційними агентами) агентських договорів. Перелік фінансових послуг, що банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) шляхом укладення агентських договорів, встановлюється Національним банком України.

Банк надає фізичним та юридичним особам послуги з торгівлі валютними цінностями у готівковій формі та безготівковій формі з одночасним зарахуванням валютних цінностей на їхні рахунки відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції".

Банк, крім надання фінансових послуг, має право здійснювати також діяльність щодо:

1) інвестицій;

2) випуску власних цінних паперів;

3) випуску, розповсюдження та проведення лотерей;

4) зберігання цінностей (у тому числі щодо обліку і зберігання цінних паперів та інших коштовностей, конфіскованих (заарештованих) на користь держави та/або визнаних безхазяйними) або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа;

5) інкасації коштів та перевезення валютних цінностей;

6) ведення реєстрів власників іменних цінних паперів (крім власних акцій);

7) надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських та інших фінансових послуг.

Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності.

Як видно з копії Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача, остання не містить не лише будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, вказана Анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо того про надання якої саме банківської послуги домовились сторони.

Матеріали справи не містять доказів видачі відповідачеві банківської картки, відкриття банківського рахунку, тощо.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що з наданої позивачем Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-БАНК не можливо встановити який саме вид банківських послуг мав на меті надавати Банк при укладенні цієї Анкети-заяви, оскільки будь-яких інших документів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів позивач суду не надав.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Натомість в підтвердження позовних вимог, до позову додано розрахунок заборгованості за договором № SAMABWFC4 від 20.08.2018 року, укладений між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 , ОКПО НОМЕР_1 , станом на 27.09.2020 року (а.с. 5) без виписки про рух коштів по рахунку, а тому такий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між Банком та ОСОБА_1 кредитних відносин.

З розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC4 від 20.08.2018 року наданого позивачем вбачається, що на момент 20 серпня 2018 року за відповідачем вже рахувалась заборгованість у розмірі 13 568, 40 грн, походження якої невідомо (відсутня інформація про підстави її виникнення). Суд першої інстанції на це уваги не звернув.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують видачу відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та договір № SAMABWFC4 від 20.08.2018 року, який зазначений в розрахунку заборгованості.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів виникнення договірних відносин між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 , відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а отже, вона підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню як таке, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини (п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

На підставі підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат: виходячи з положень частини 6 статті 141 ЦПК України, оскільки ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року у розмірі 3 153 грн, апеляційна скарга підлягає до задоволення, то ці судові витрати слід стягнути з АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь держави.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною, задовольнити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року скасувати та постановити нове.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC4 від 20 серпня 2018 року у розмірі 32 344 грн 33 к. - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь держави 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні в рахунок відшкодування судових витрат понесених в ході апеляційного розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк