ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9746/21 Справа № 210/3471/21 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського рійонного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодження здоров`я працівника.

В обґрунтування позову зазначив, що протягом 10 років 3 місяців працював на шахті ім.Кірова Рудоуправління ім.Кірова, правонаступником якої на сьогоднішній день являється Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Так, з 22.07.1983 року по 19.10.1983 рік він працював на посаді підземного гірника 2 розряду з повним робочим днем в шахті ОСОБА_2 на підземних роботах з видобування руди, з 19.10.1983 року по 01.04.1985 рік на посаді підземного машиніста скреперної лебідки 4 розряду шахти ОСОБА_2 з повним робочим днем на підземних роботах з видобування руди, з 01.04.1985 року по 01.06.1991 рік на посаді підземного машиніста скреперної лебідки шахти Кірова з правом ведення вибухових робіт, з 01.06.1991 року по 25.10.1993 рік на посаді підземного гірника очисного забою шахти Кірова з правом ведення вибухових робіт.

Згідно покладених на позивача трудових обов`язків він виконував роботи у підземних умовах шахти. Виконання вказаних робіт характеризувалось порушенням нормативного провітрювання робочих місць, внаслідок чого він підпадав під шкідливу дію факторів виробничого середовища, а саме запиленості повітря робочої зони. Крім того, внаслідок відсутності засобів малої механізації, він працював в умовах важкої фізичної праці, посилюючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат.

Вплив зазначених шкідливих виробничих факторів на організм призвів до виникнення хронічних професійних захворювань: «Радикулопатія шийна попереково-крижова і шийна на фоні нестабільності сегменту L5 - S1 із антелістезом L5 на 0,65 см зі значними статико-динамічними порушеннями та нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст. та стійким больовим синдромом»; «Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ст.».

У зв`язку з виявленням даних професійних захворювань, у встановленому законом порядку проведено розслідування причин їх виникнення. Згідно висновків комісії (п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.01.2006 року) вбачається, що причинами виникнення професійних захворювань являвся тривалий стаж роботи в умовах несприятливого мікроклімату, важкої фізичної праці і підвищеного рівня пилу.

Викладені вище та наявні на робочому місці шкідливі виробничі фактори можливо було виключити шляхом впровадження прогресивних технологій виробництва, забезпечення працівників засобами малої механізації, а також засобами індивідуального захисту. Однак, роботодавець знехтував своїм обов`язком по створенню безпечних та нешкідливих умов праці для своїх працівників, що стало причиною виникнення у позивача професійних захворювань.

Спричинення шкоди здоров`ю, позбавило позивача можливості повноцінно працювати та викликало необхідність проходження ним огляду медико-соціальною експертною комісією.

22.03.2006 року позивач вперше пройшов відповідний огляд. Згідно висновку експертної комісії йому встановлено ІІІ групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% (45% - по радикулоптаії; 15% - по ХОЗЛ), внаслідок професійних захворювань.

Після неодноразового повторного проходження відповідного огляду, ОСОБА_1 20.03.2014 року висновком експертної комісії встановлено III групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% (45% - по радикулопатії; 15% - по ХОЗЛ) внаслідок професійних захворювань - безстроково.

Також, згідно п.12 довідки МСЕК №942029 від 20.03.2014 року йому протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, робота в умовах виробничого пилу.

Професійні захворювання призвели до суттєвого зниження якості життя позивача, стали причиною втрати охоронюваного законом та найціннішого для людини блага-здоров`я.

Враховуючи ступінь втрати позивачем професійної працездатності, факт отримання трьох хронічних професійних захворювань, безстроковість негативних вимушених змін в стані здоров`я, факт порушення звичного способу життя, з огляду на принципи розумності, виваженості, справедливості вважає, що домірним спричиненням шкоди являється грошове відшкодування в сумі 360 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодження здоров`я працівника задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот).

Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком якого стала стійка безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 60% та встановлення третьої групи інвалідності, також безстроково, починаючи з березня 2014 року у 44 річному віці.

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач вимушений був проходити медичне лікування та обстеження, огляди експертних комісій, що призвело до істотної зміни звичайного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом, позивач в значній мірі позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя..

Скаржник вказує, що, оцінюючи у сукупності зазначені обставини, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є належним чином обґрунтованим, справедливим та розумним, визначений з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності, що свідчить про її домірність завданій моральній шкоді.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог у зв`язку із подачею позову до неналежного відповідача.

При цьому скаржник зазначає, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання слугував зокрема і профмаршрут на шахті Кірова РУ ім.Кірова 10 років 3 місяці. Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо ліквідованого Державного Підприємства Рудоуправління імені Кірова по відношенню до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», наголошує на тому, що ДП РУ ім.Кірова ліквідовано без правонаступництва в 2011 році, що підтверджує відсутність підстав для покладення на Відповідача обов`язку за відшкодування позивачу моральної шкоди за періоди його роботи на РУ ім.Кірова.

Окрім того, скаржник зазначає, що визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також критеріям ст.23 ЦК України, вважає стягнуту судом суму моральної шкоди завищеною і належним чином не обґрунтованою.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

08.12.2021 на адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій сторона позивача просить провести апеляційний перегляд справи за відсутності позивача і його представника та просить задовольнити скаргу сторони позивача, залишивши скаргу сторони відповідача без задоволення

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_4 , яка у повному обсязі підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, відповідача, просилав їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на шахті ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова, а саме: з 22.07.1983 року по 19.10.1983 рік на посаді підземного гірника 2 розряду з повним робочим днем в шахті ОСОБА_2 на підземних роботах з видобування руди, з 19.10.1983 року по 01.04.1985 рік на посаді підземного машиніста скреперної лебідки 4 розряду шахти ОСОБА_2 з повним робочим днем на підземних роботах з видобування руди, з 01.04.1985 року по 01.06.1991 рік на посаді підземного машиніста скреперної лебідки шахти Кірова з правом ведення вибухових робіт, з 01.06.1991 року по 25.10.1993 рік на посаді підземного гірника очисного забою шахти Кірова з правом ведення вибухових робіт (а.с. 71-74).

Відповідно до Акту №1 розслідування хронічного професійного захворювання від 17.01.2006 року позивачу було встановлено таке хронічне професійне захворювання як:

«1. Радикулопатія шийна попереково-крижова і шийна на фоні нестабільності сегменту L5 - S1 із антелістезом L5 на 0,65 см зі значними статико-динамічними порушеннями та нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст. та стійким больовим синдромом (код М54.1);

2.Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ст.(код 68,4)».

Згідно п.16 вищезазначеного Акту, професійне захворювання в тому числі виникло у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працював на ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова РУ ім. Кірова з 22.07.1983 р. по 19.10.1983 р. гірником підземним, з 19.10.1983 р. по 01.04.1985 р. ГОВ, з 01.04.1985 р. по 25.10.1993 р. ГОВ с виконанням підривних робіт виконував роботи, які характеризувались важкою фізичною працею, несприятливим мікрокліматом, підвищеною запиленістю повітря робочої зони.

Відповідно до п. 17 вказаного акту, причинами професійного захворювання у позивача являється: робота на протязі 15 років 11 місяців в умовах несприятливого мікроклімату, важкої фізичної праці і підвищеного рівня пилу (а.с. 14-16).

Позивач 22.03.2006 року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% з яких: 45% - по радикулоптаії; 15% - по ХОЗЛ та встановлена третя група інвалідності.

05.04.2007 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% з яких: 45% - по радикулоптаії; 15% - по ХОЗЛ та третя група інвалідності.

21.04.2008 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% з яких: 45% - по радикулоптаії; 15% - по ХОЗЛ та третя група інвалідності.

23.03.2010 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% з яких: 45% - по радикулоптаії; 15% - по ХОЗЛ та третя група інвалідності.

27.03.2012 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% з яких: 45% - по радикулоптаії; 15% - по ХОЗЛ та третя група інвалідності.

20.03.2014 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% з яких: 45% - по радикулоптаії; 15% - по ХОЗЛ та третя група інвалідності - безстроково.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємствах, правонаступником, яких є ПАТ «АМКР», тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, що ПАТ«АМКР» є неналежним відповідачем по справі, та часткового погоджується із доводами представника позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова», яке припинено без правонаступництва в 2011 році, тому не має нести відповідальність за моральну шкоду спричинену позивачу професійним захворюванням, отриманим під час роботи в «Рудоуправлінні імені Кірова» ВО Кривбасруда» колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта Північна, до складу якої перейшло майно ш. ім. Кірова, де працював позивач відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.466 ЦК УРСР в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів, належних з неї в зв`язку з заподіянням каліцтва покладається на правонаступників.

Також, згідно ст.37 ЦК УРСР при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» є правонаступником шахти ім.Артема, шахти «Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником РУ імені Кірова, зокрема шахт ім.Артема та «Північна», до складу якої перейшло майно ш. ім. Кірова на якій тривалий час працював позивач, та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (не майнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно частині 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається зі змісту акту розслідування виникнення у Позивача професійних захворювань, стала тривала робота, зокрема і на ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова 10 років 3 місяці в умовах несприятливого мікроклімату, важкої фізичної праці і підвищеного рівня пилу, тобто Актом встановлена вина роботодавця у виникненні у позивача професійних захворювань, який не забезпечив належні умови праці (п.п.16, 17 Акту).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції взяв до уваги конкретні обставини справи, тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотність таких наслідків, розмір втрати працездатності, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійних захворюваннь, та з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача та, виходячи із засад розумності, виваженності та справедливості, визначив позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих позивачем двох професійних захворювань, позивач втратив 60% професійної працездатності, з яких 45% по радікулопатіх, 15% ХОЗЛ, з встановленням 3-ї групи інвалідності, вперше з 22.03.2006 та в подальшому при наступних переоглядах з 2008 року по 2014 рік, ступінь втрати професійної працездатності не змінювався та з 20.03.2014 року позивачеві безстроково встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3-тя група інвалідності, що свідчить про неможливість відновлення втраченого здоров`я у майбутньому не зважаючи на тривалі курси лікування, та з урахуванням стажу роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача 10 років і 3 місяці, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір зі 150 000 грн. до 210 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 210 000 грн.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із зміною судового рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди, колегія суддів, відповідно змінює судове рішення в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1500 грн. до 2100 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого судом апеляційної інстанції розміру моральної шкоди.

Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3500 грн. (2100грн. х 150%) в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд апеляційної скарги позивача.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровичазадовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського рійонного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 рокув частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь ОСОБА_1 зі 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч гривень) грн. до 210 000 (двісті десяти гривень) грн., відповідно збільшивши судовий збір з 1500 грн. до 2100 грн. на користь держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»за подання представником позивача апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 3500 ( три тисячі п`ятсот гривень) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: