Справа № 0907/2-1504/2011
Провадження № 22-ц/4808/1857/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Боднарчука А.М., приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України без вилучення паспортного документа, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючою суддею Пастернак І.А. 01 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України без вилучення паспортного документа. Вказане подання було обґрунтовано тим, що на виконанні знаходиться виконавче провадження №66579002 з примусового виконання виконавчого листа № 0907/2-1504/2011, виданого 07.06.2021 Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» - 181 778 грн. 77 коп. заборгованості. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.12.2020 замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТзОВ «Вердикт Капітал». Зазначив, що рішення на сьогоднішній день боржником ОСОБА_1 не виконано та не здійснено дій, спрямованих на його виконання. Крім того вказав, що майно, належне боржнику на праві власності, на яке можна було б звернути стягнення, відсутнє; на виклики приватного виконавця боржник також не з`являється. Вважає, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, тому просив подання задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2021 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького Володимира Васильовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України без вилучення паспортного документа відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує представник апелянта, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що боржник ОСОБА_1 не подала на вимогу виконавця декларацію про доходи та майно, неодноразово не з`являлася на його виклики. Зазначив, що постановою про арешт майна боржника від 28.08.2021 накладено арешт на все майно боржника та винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 . Апелянт вказує, що у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості. Разом з тим, ОСОБА_1 неодноразово перетинала державний кордон, що вбачається із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Таким чином, вважає апелянт, приватним виконавцем були вжиті всі передбачені законом заходи примусового виконання виконавчого документа. Вказане, на думку апелянта, свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання приватного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України без вилучення паспортного документа.

ОСОБА_1 та приватний виконавець правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, хоча судове повідомлення у встановленому законом порядку було надіслано їй завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Представник ТОВ «Вердикт Капітал» та приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицький В.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просили її задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, приватного виконавця, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи копії документів не вказують на ухилення боржника від виконання судового рішення. Наявність постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику приватного виконавця без доказів їх отримання боржником не можуть підтверджувати хоча б обізнаність останньої про відкриття провадження. Надані ж докази свідчать про проведення виконавчих дій, що не є безумовною підставою для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 грудня 2020 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2021 року видано дублікати виконавчих листів на примусове виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду 20 грудня 2011 року (в редакції ухвали про виправлення описки від 13 лютого 2012 року) по справі № 0907/2-1504/2011 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку 181 778 грн. 77 коп. заборгованості станом на 20.05.2010 за кредитним договором № 217/143-05 0) від 04.08.2005 та № 136/143-06 0) від 19.04.2006 року, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн 00 коп. витрат по оплаті судового збору. Поновлено ТОВ «Вердикт Капітал» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі № 0907/2-1504/2011 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку 181 778 грн 77 коп. заборгованості станом на 20.05.2010 за кредитним договором №217/143-05 0) від 04.08.2005 та № 136/143-06 0) від 19.04.2006, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн 00 коп. витрат по оплаті судового збору.

Постановою приватного виконавця Витвицького В.В. №66579002 від 19.08.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 07.06.2021. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 згаданої постанови боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Приватним виконавцем також направлено боржнику пам`ятку про її права та обов`язки, а також виклик приватного виконавця з вимогою з`явитись 26.08.2021 о 10:00 год. до приватного виконавця.

З відповіді Державної фіскальної служби України вбачається, що боржник ОСОБА_1 отримує дохід №101, як податковий агент, нараховує (сплачує) дохід на користь фізичних осіб.

Згідно відповіді ПФУ від 19.08.2021 інформація про осіб-боржників, які отримують пенсію по запиту щодо ОСОБА_1 відсутня.

Постановою про арешт майна боржника від 28.08.2021 №66579002 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми 200 157,56 грн.

01 вересня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 . Накладено арешт на рахунки боржника, відкриті в банках: в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Кредобанк», АТ «Креді Агріколь Банк», АТ «А-Банк», АТ «Укрсиббанк», АТ «Ощадбанк».

З відповідей Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 03.09.2021 № 11-9-0.2-4793/0/2-21, Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 06.09.2021 № 07-21/15-10/5975 вбачається, що у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості за виконавчим документом.

Згідно відповіді №111671692 від 19.08.2021 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області за боржником не зареєстровано транспортні засоби.

З відповіді Управлінням Державної міграційної служби в Івано-Франківській області вбачається, що боржник ОСОБА_1 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 31.07.2012 та ще одним діючим паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 03.07.2019.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 24.07.2021 перетинала кордон з в`їздом 06.08.2021.

02.10.2021 приватним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що двері зачинені. Приватним виконавцем залишено боржнику виклик про необхідність явки до приватного виконавця на 25.10.2021 о 10.00 год., що підтверджується актом приватного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини 1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицький В.В. посилався на ухилення нею від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заявником не було надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу та його наміру ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у нього можливості виконати це рішення.

Крім того, заявником не доведено факту належного повідомлення та підтвердження отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику приватного виконавця.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.