Справа № 212/4186/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Крівцової І.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шаблій Ю.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним нарахування за користування централізованим опаленням та скасування заборгованості за послуги, -

встановив:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») про визнання незаконним нарахування за користування централізованим опаленням, стягнення боргу за послуги та зобов`язання закрити особовий рахунок.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що являється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку отримала у спадщину після смерті матері у 2016 році. У подальшому неодноразово зверталась з заявами до відповідача, у яких просила від`єднати вказане помешкання від системи централізованого постачання, оскільки у квартирі ніхто не проживає, послуги надаються неякісні. Окрім цього зазначила, що спадкодавцем ОСОБА_3 та безпосередньо нею договір про надання послуг з відповідачем не укладався, а тому відсутні підстави для нарахування сум за надані послуги.

24 травня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та направив до суду відзив на позовну заяву, у якій просив позовні вимоги залишити без задоволення.

14 липня 2021 року позивач направила до суду відповідь на відзив, у якому наполягала на задоволенні позовних вимог.

28 липня 2021 року відповідач направив суду заперечення у порядку ст. 180 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, з підстав , зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивач отримує послуги з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , а тому зобов`язана їх оплачувати. Під час прийняття спадщини на нерухомість позивач не вправі відмовитись від прийняття обов`язку щодо сплати боргів за комунальні послуги, акумульовані спадкодавцем нерухомості, тому приймаючи спадщину за законом у вигляді нерухомого майна прийняла у спадок борги спадкодавця за несплачені комунальні послуги.

30 вересня 2021 року позивач та представник відповідача у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв про відкладення розгляду до суду не направили, при цьому позивач не заперечувала проти розгляду справи у її відсутність, надавши відповідну письмову заяву, зв`язку з чим розгляд справи проводиться у відсутність учасників процесу та без здійснення фіксування технічними засобами.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 7, 8), яку отримала у спадок після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 .

Матеріалами справи встановлено, що за вказаною адресою АТ « Криворізька теплоцентраль» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та з моменту зняття з реєстрації попереднього власника ОСОБА_4 12.04.2017 року зареєстровані особи відсутні ( а.с. 50) .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач , починаючи з 2017 року неодноразово зверталась з заявами та скаргами до відповідача з одночасною вимогою про відключення її помешкання від мереж централізованого опалення, посилаючи на визначене законом право обрання послуги за власним бажанням. Зазначені доводи позивача суд не приймає до уваги , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частин першої -третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків, а не окремих квартир у багатоквартирному житловому будинку, від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

При цьому, необхідно наголосити й на тому, що Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Таким чином , суд встановив, що у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу, не встановлено автономне опалення, послуги централізованого опалення надаються у встановленому законом порядку, а відтак відсутні будь-які підстави для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1192цс15), постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2019 року (справа № 490/11619/15-ц, провадження №61-23337св18) та від 18 червня 2020 року (справа №643/133/17, провадження № 61-38460св18).

Згідно частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Враховуючи викладене суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов висновку про те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання централізованого опалення та обслуговування мереж опалення.

Доводи позивача про те, що між сторонами не існує будь-яких відносин, оскільки договір між сторонами не укладено, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Доводи позивачки про те, що послуги з теплопостачання їй надавались неналежної якості та фактично не отримувались не підтверджені матеріалами справи та не спростовують факт надання відповідачем послуг з теплопостачання.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а позивач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги остання не позбавлена можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

За таких обставин, доводи позивачки ОСОБА_1 про неправомірне нарахування відповідачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання нею цих послуг не заслуговують на увагу, оскільки остання не дотрималась порядку відключення її квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Також, частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять відомостей про розірвання договору на постачання теплової енергії з ДП «Криворізька теплоцентраль».

Доводи позивача про те, що вона не є споживачем послуг відповідача , оскільки будучи власником бажає обрати іншого надавача послуг, судом ретельно перевірено, вони не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд вважає доведеним факт постачання відповідачем до квартири позивача послуг централізованого опалення, за які позивач не сплачувала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом,

Відтак, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування доводів відповідача.

Керуючись ст.ст.626,651ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «про теплопостачання», відповідно до ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 89,141, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним нарахування за користування централізованим опаленням та скасування заборгованості за послуги - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце мешкання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , місцезнаходження юридичної особи: 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 30 вересня 2021 року.

Суддя: О. Н. Борис