Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 331/3053/20

провадження № 61-20273ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» (далі - ТОВ «Місто для людей Запоріжжя»), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . 02 липня 2020 року, близько 00.00 годин, її дочка ОСОБА_4 , яка постійно проживає у цій квартирі, помітила, що зі стелі (в кімнатах, на кухні, туалеті, коридорі) капає вода. Вона відразу подзвонила в аварійну службу та в поліцію. Через декілька хвилин ОСОБА_4 піднялася на третій поверх цього будинку до сусіда, який проживає над квартирою позивача ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_1 . Там вона побачила, що майже вся його квартира залита водою, на кухні прорвало кран. Аварійною службою встановлено, що причиною аварії стало протікання фільтру води під раковиною на кухні відповідача. В цей же день, ОСОБА_5 оформлено заявку до контакт-центру ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на предмет залиття квартири та вихід менеджера для складання акту залиття.

Згідно з актом обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 08 липня 2020 року причиною залиття є протікання з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , внаслідок течії з внутрішньо-квартирних мереж.

Таким чином, на думку ОСОБА_3 , винним у залитті квартири є саме відповідач.

У період з 25 липня 2020 року по 03 серпня 2020 року ПП «Аверті» було здійснено виїзд до квартири ОСОБА_3 , та складено відповідний звіт. Згідно з висновками Звіту про вартість майна від сума збитків складає 54 441,00 грн.

ОСОБА_3 також зазначала, що вказані дії відповідача спричинили їй моральну шкоду. При цьому, це не перше залиття її квартири відповідачем, що підтверджується актами від 15 жовтня 2019 року та від 17 вересня 2019 року, у зв`язку з чим позивач зазнала суттєвих змін у своєму житті у вказаний період, що виявились в негативних емоціях та переживаннях. Справедливий і достатній розмір моральної шкоди, який зазначала ОСОБА_3 становить 30000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони недоведені належними та допустимими доказами.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди завданої залиттям квартири грошові кошти у розмірі 54 441,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди завданої залиттям квартири грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд керувався тим, що наданий позивачкою висновок відповідачем жодними доказами не спростовано, клопотання про проведення відповідних судових експертиз ОСОБА_1 не заявлялось та не надано інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у грудні 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 84 441,00 (54 441,00 грн + 30 000,00 грн), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства і не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак