Справа № 308/7042/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтований тим, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , 28 березня 2015 року уклали шлюб. До 28 березня 2015 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу.

Сімейні відносини з відповідачем тривали до жовтня 2019 року, після чого як зазначає позивач проживання однією сім`єю стало неможливим.

Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний момент проживають разом з ОСОБА_1 .

Позивачем у позовній заяві вказано, що відповідач ОСОБА_2 за час перебування у шлюбних відносинах ніде не працював, будь-яких коштів на утримання дитини не надавав, та і наразі будь-якої участі у вихованні чи утриманні дітей не бере.

Причиною розірвання шлюбу є погіршення спільного життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання. Шлюбні відносини між сторонами припинилося з жовтня 2019 року, спільне господарство ними не ведеться.

У зв`язку з тим, що відповідач не бере ніякої участі у вихованні та утриманні дітей, між ними не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дітей позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільних дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 218,00 грн., та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 779,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно також не прибув, клопотань про відкладення від нього не надходило. У встановлений строк до суду відзив на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судове засідання у справі було призначене на 01.03.2021 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 03.03.2021 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , 28 березня 2015 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 119 згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

У сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , з яких вбачається, що батьком обох дітей зазначено відповідача по справі ОСОБА_2 .

На даний час діти проживають разом з позивачем - ОСОБА_1 .

Сімейні відносини між сторонами тривали до жовтня 2019 року, після чого як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо.

Подальше спільне життя подружнє життя і збереження шлюбу неможливе. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

На даний час подружні відносини між сторонами фактично припинилися, фактичне проживання однією сім`єю, збереження сім`ї та примирення є неможливим, фактично сім`я припинила своє існування.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що позивач самостійно забезпечує дітей, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2020 року для дітей віком до 6 років становить з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2021 року - 2395 гривень.

Згідно цього ж Закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року у розмірі 4 723,00 грн.

Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 960,50 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 1 921,00 грн. Щодо мінімального гарантованого розміру аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 197,50 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 395 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 4 200,00 грн.

З урахуванням викладеного та того факту, що відсутні будь-які відомості щодо матеріального становища відповідача та його працевлаштування, позивач, та враховуючи позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільних дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 218,00 грн., та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 779,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з відповідним позовом - 20.07.2020 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 Сімейного кодексу України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 21,24,55, 56, 105, 110, 112, 181,182,184 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 258, 265, 272, 273, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений 28 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 119 згідно свідоцтва про шлю серії НОМЕР_1 - розірвати.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , серія та номер паспорту НОМЕР_7, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 218,00 грн., та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 779,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з відповідним позовом - 20.07.2020 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , серія та номер паспорту НОМЕР_7, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , серія та номер паспорту НОМЕР_7 , на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 03.03.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова