КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-3/824/1235/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
УХВАЛА

про відмову в прийнятті додаткового рішення

28 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чернишова Вікторія Валеріївна, про визнання недійсним договору дарування квартири, застосування двосторонньої реституції, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу 06 серпня 2021 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року скасовано та ухвалено у вказаній справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним з моменту укладення Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , що укладений 01 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, Чернишовою В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 727. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1600 грн.

В подальшому, на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, за час розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанції представником ОСОБА_2 було витрачено чимало часу, інтелектуальних ресурсів та грошових коштів на надання правової допомоги ОСОБА_1 щодо захисту її права власності на квартиру.

Також зазначено, що 13 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір №13/11/17-01 про надання правової допомоги, а 01 грудня 2021 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі наданих послуг, яким визначено чіткий перелік послуг, наданий адвокатським бюро та ціна послуг у розмірі 80 000 грн.

Разом із поданою заявою про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_2 надала копію акта приймання-передачі наданих послуг №1 (згідно договору про надання правової допомоги №13/11/17-01 від 13 листопада 2017 року) від 01 грудня 2021 року, додаток №3 до договору про надання правової допомоги №13/11/17-01 від 13 листопада 2017 року - від 01 грудня 2021 року, додаток №2 до договору про надання правової допомоги №13/11/17-01 від 13 листопада 2017 року - від 17 січня 2019 року.

Враховуючи зазначене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, то гонорар адвоката підлягає стягненню з ОСОБА_3 у розмірі, визначеному актом приймання-передачі наданих послуг, а тому ОСОБА_2 просила суд ухвалити додаткове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення вважає, що в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Норми вказаної статті не встановлюють для суду обов`язку викликати учасників справи у судове засідання, а такі виклики суд здійснює у разі необхідності. Апеляційний суд не вбачає підстав для виклику учасників справи для розгляду заяви.

Частинами 1 та 2 ст.134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 має право представляти інтереси ОСОБА_1 , що підтверджується договором про надання адвокатом правової допомоги №13/11/17-01 від 13 листопада 2017 року, а також ордером серії КВ №215945.

З тексту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що представник ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, однак в самому тексті позовної заяви не заявлено вимог щодо стягнення витрат, які позивачем очікує понести на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що представник ОСОБА_2 31 травня 2019 року подавала до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій, зокрема, просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн (а.с.203-208, т.2).

Однак, як вбачається із протоколу судового засідання від 31 травня 2019 року вказана заява представника ОСОБА_2 було повернути представнику на підставі положень статті 49 ЦПК України (а.с.209-211, т.2).

Крім того, подаючи апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також не заявляла вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

01 листопада 2021 року засобами електронного зв`язку представник ОСОБА_2 направила на адресу апеляційного суду клопотання про приєднання доказів, в якому теж не було заявлено вимог щодо понесених витрат на правничу допомогу (а.с.16-23, т.5).

Також у зазначених вище процесуальних документах не було наведено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат позивача.

Судові дебати апеляційним судом були проведені у судовому засіданні 01 грудня 2021 року, однак ні до судових дебатів, ні під час судових дебатів представником позивача не було заявлено про витрати на правову допомогу, які поніс позивач за час розгляду справи апеляційним судом, а також судом першої інстанції або які він очікує понести, а також не було заявлено, що докази на підтвердження понесених витрат будуть надані протягом строку, визначеного ст.ст.141, 246 ЦПК України.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представником позивача - адвокатом Соколовською О.В. не було наведено обставини, за яких вона була позбавлена можливості виконати вищезазначені вимоги ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, оскільки чинним процесуальним законодавством визначено обов`язкові умови для вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення судового рішення у справі, це не можливість подачі вказаних доказів на час розгляду вказаної справи але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки представником позивача відповідної заяви зроблено до закінчення судових дебатів не було, а відтак у прийнятті додаткового судового рішення слід відмовити.

Аналогічні висновки містяться у пунктах 51-58 додаткової постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 134, 137, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв