РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1295/19

Провадження №2/568/435/21

03 березня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

Суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 568/1295/20

за позовом ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03680, м.Київ, Печерський район вул.Тверська, буд.5) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (79000, м.Львів, вул.Гоголя,1)

про стягнення шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

30.08.2019 р. ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до АТ "Українська Залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що його батько загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 на підприємстві відповідача при виконанні трудових обов`язків, внаслідок травмування залізничним транспортом.

Просив стягнути на свою користь відшкодування шкоди щомісячно в сумі 8103,01 грн. із коригуванням цієї суми на відповідний коефіціент в разі збільшення мінімальної заробітної плати на період навчання з 01.09.2019 р по 31.12.2020 р.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.09 р. з відповідача на його утримання стягнуто відшкодування шкоди у розмірі 1019 грн.. Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.18 р. на його користь стягнуто відшкодування шкоди на період з 20.02.18 р. по 30.06.2019 р. у розмірі 7229,67 грн.

Ухвалою від 20.01.21 р. позовну заяву прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

29.01.21 р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача у відшкодування шкоди, спричиненої загибеллю його батька, за минулий період навчання з 01.09.19 р. по 31.12.20 р. одноразово в сумі 144615,28 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнав позовні вимоги та просив відмовити в задоволенні позову, зокрема зазначив, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування щомісячних виплат на період навчання, які передбачені ст. 1200 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_4 - батько позивача перебував у трудових відносинах з ДТГО "Львівська залізниця" та 06.11.2006 р. загинув під час виконання трудових обов`язків, внаслідок наїзду електропоїзда, власником якого є відповідач.

Дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2006 р. бригада машиністів, у т.ч. машиніст ОСОБА_4 , виконували трудові обов`язки з ремонту двигуна та монтажу захисного кожуха на ст. Рудня-Почаївська, оформлення перевізних документів машини ВПО-3000.?

В цей же день ОСОБА_4 загинув на 4 колії ст. Рудня-Почаївська внаслідок наїзду електропоїзда, власником якого є відповідач під керуванням працівників відповідача. Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Рішенням Рівненського міського суду від 19.03.2009 р. з відповідача на користь ОСОБА_5 стягнуто відшкодування шкоди неповнолітньому ОСОБА_3 (позивачу) в розмірі 1019 грн. Рішенням Рівненського міського суду від 09.12.2009 р. відповідача зобов`язано збільшити суму відшкодування ОСОБА_3 до 1215,45 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Київ, стягнуто з відповідача на користь позивача 108566,57 грн. та 7229,67 грн. щомісячно на період з 20.02.18 р. по 30.06.19 р. включно.

Предметом розгляду у даній справі є відшкодування шкоди працездатній особі за період навчання, завдану смертю потерпілого, який перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

З позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на вимоги ст. 1200 ЦК України, яка застосовується у разі смерті потерпілого завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Проте, з матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що смерть батька позивача настала під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача внаслідок наїзду електропоїзда, власником якого є відповідач.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами, зокрема є діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років.

Таким чином, як вбачається з аналізу норм ст. 1200 ЦК України та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», норма статті 1200 ЦК України є загальною нормою, яка має застосовуватися, якщо не передбачено спеціальних норм.

Тобто, стаття 1200 ЦК України може застосовуватися при відшкодуванні шкоди завданої смертю потерпілого у тих випадках, якщо таке відшкодування не регулюється спеціальними нормами.

Натомість ч.1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», є спеціальною нормою яка розрахована на застосування до тих випадків, коли шкоди завдана смертю потерпілого заподіюється роботодавцем і в такому разі усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року справа № 711/9464/15-ц, провадження № 61-1304св18.

Враховуючи пояснення представника позивача та оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність застосування у даній справі норми ст. 1200 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, підприємство не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку на виробництві з працівником ні перед ким, оскільки ці правовідносини регулюються нормами спеціального забезпечення, зокрема главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тому в даному випадку повинні бути застосовані саме ці норми, а не ст. 1200 ЦК України, на яку посилається позивач.

Враховуючи докази наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за вказаних вище підстав.

Керуючись ст.ст. 13, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення 144615,28 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

позивач: ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

відповідач: АТ "Українська Залізниця" (03680, м.Київ, Печерський район вул.Тверська, буд.5) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (79000, м.Львів, вул.Гоголя,1)

повний текст рішення складений 04.03.21 р.

Суддя А.О. Сільман