Справа № 571/1149/20
Провадження № 2/571/52/2021
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, у складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., секретаря судового засідання Гордійчук Т.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,
в с т а н о в и в:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 61758,94 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до 16 вересня 2019 року громадянин ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика відділення зв`язку взводу зв`язку механізованого батальйону. За відповідачем був закріплений військовий автомобіль ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 . 25 листопада 2016 року відповідно до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 був відряджений у місто Попасне, Луганської області для виконання завдань за призначенням (район проведення антитерористичної операції).

09 січня 2017 року о 15.30 по АДРЕСА_1 військовослужбовець військової частини-польова пошта НОМЕР_3 М.Субота, керуючи військовим автомобілем ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 під час руху заднім ходом на закритій території автогаражу, не переконався що це буде безпечно, не звернувся до інших осіб за допомогою, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 , що був припаркований позаду, через що автомобіль «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 , отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 гр. ОСОБА_6 застрахована за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на випадок страхового випадку заподіяння матеріальної шкоди майну в розмірі 50000,00 тисяч гривень. Договір укладений із Страховою кампанією «Еталон» про що видано Поліс №АЕ/6875044 з терміном дії з 20 січня 2016 по 19 січня 2017 року.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №53 від 04 травня 2017 року складеного експертом О.Бондаренко вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 становить 71330,53 гривень.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №736364 автомобіль ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України та закріплений за солдатом ОСОБА_2 .

26 січня 2017 року постановою Попаснянського районного суду Луганської області у справі №423/96/17 водія ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у сумі 340 гривень.

31 серпня 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) за платіжним дорученням №123661 здійснило регламентну виплату (страхове відшкодування) власнику автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_8 в сумі 61758,94 гривень.

05 грудня 2019 року рішенням господарського суду Львівської області позов МТСБУ до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентною виплатою в сумі 61758,94 гривень, задоволено в повному обсязі також стягнуто 1921,00 гривень судового збору. В апеляційному порядку рішення господарського суду Львівської області не оскаржувалось у зв`язку із відсутністю надходження з вищого довольчого органу грошових коштів на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Львівської області у справі №914/1723/19 виконано в повному обсязі. У зв`язку із виконанням зазначеного судового рішення відповідачем завдано військовій частині НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі виплаченого відшкодування в сумі 61758,94 гривень.

Враховуючи те, що відповідач володів джерелом підвищеної небезпеки - військовим автомобілем ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 09 січня 2017 року на законних підставах, то саме на військовослужбовця ОСОБА_4 покладається обов`язок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

27 серпня 2019 року наказом командира 24 окремої механізованої бригади №134-РС (по особовому складу) солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби в запас за пунктом «А» відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відшкодувати заподіяну державі шкоду у добровільному порядку громадянин М.Субота, відмовляється.

Посилаючись на статті 22, 1166, 1191,1212 ЦК України, просили стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 суму заподіяної державі майнової шкоди в порядку регресу в сумі 61758 гривень 94 копійки, всі судові витрати по справі покласти на відповідача.

Позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

16 грудня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що 09 січня 2017 року о 15:30 год., під час виконання своїх трудових обов`язків, трапилась дорожньо-транспортна пригода, де відповідач, керуючи транспортним засобом «ГАЗ-66», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вулиці Цвіточній у м. Золоте Попаснянського району Луганської області, на закритій території автогаражу рухався заднім ходом та не переконався, що це буде безпечно, не звернувся до інших осіб за допомогою, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru» державний номерний знак - НОМЕР_4 , який був припаркований.

Відповідно до постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 26.01.2017 року по справі 423/96/17 його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач був військовослужбовцем ПП В 4680 (в/ч НОМЕР_1 ), що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 15.09.2016 року на посаді водій-електрик згідно Наказу №110-РС від 17.11.2016 року та здійснював службовий обов`язок, а саме: виконував роботу по технічному обслуговуванні і поточний ремонт закріпленої за ним машини «ГАЗ-66», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить військовій частині НОМЕР_1 .

В період з 25.11.2016 року по 30.05.2017 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, тобто з дня виплати Військовою частиною шкоди потерпілому.

Оскільки зобов`язання виникли до 31 жовтня 2019 року, тому застосуванню підлягає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року (далі Положення), де визначаються підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

За змістом пунктів 2, 10 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

При цьому, в силу п.13 Положення, повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину. Таким, чином, вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, наслідком якого стало списання з рахунку військової частини на користь фізичної особи матеріальної шкоди, не можна вважати такими умисними діями.

Крім того, пунктом 7 Положення встановлено, що військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Враховуючи вищенаведене посилаючись на норми статей 1187,1172 ЦК України, ст.132 КЗпП України, Закон України «Про збройні сили України», норми вищезазначеного Положення, просить задоволити позовні вимоги частково, а саме: з розрахунку місячного грошового забезпечення відповідача, що згідно довідки про доходи від 23.11.2020 року станом на січень 2017 року становить суму 7123 гривні 20 копійок.

В частині стягнення судових витрат просить відмовити повністю, оскільки з 04.05.2018 року відповідач є учасником бойових дій та на підставі пункту 13 частини 5 Закону України «Про судовий збір», статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як учасник бойових дій.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та доповнив, що посилання відповідача на Положення та КЗпП України щодо можливості стягнення з відповідача шкоди у розмірі середньомісячної грошового забезпечення є помилковим, оскільки відповідач був військовослужбовцем, його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена рішенням суду, а загальні норми КЗпП України не можуть бути застосовані. Просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Відповідач та його представник адвокат Кобзяк А.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили стягнути з відповідача на користь позивача шкоду у розмірі середньомісячного грошового забезпечення на час проходження служби, що складає 7123,20 гривні, в частині стягнення судового збору відмовити, оскільки як учасник бойових дій відповідач звільняється від його сплати.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що відповідно до витягу з наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 16 листопада 2016 року №275 солдат ОСОБА_2 був допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою водія-електрика відділення зв`язку взводу зв`язку 3 механізовного батальйону, який прибув із військової частини-польова пошта НОМЕР_5 село Старичі Яворівського району Львівської області, з 16 листопада 2016 року зарахований до списку особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.5).

Відповідно до довідки №4778 від 28.08.2019, у відповідності до спільної директиви Міністерства оборони України та Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року Д-322/1/15дск та наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29.06.2017 року №2014дск, військова частина-польова пошта НОМЕР_3 перейшла на умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 » (а.с.14).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 16.09.2019 встановлено, що солдата ОСОБА_2 , водія-електирика відділення зв`язку взводу зв`язку 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.08.2019 року №134-РС у запас за підпунктом «а» ( у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Рокитнівського РВК Рівненської області. З 16 вересня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.12).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_6 від 19 листопада 2020 року №12/453 м.Львів, солдат ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_6 Державної прикордонної служби України з 08 липня 2020 по теперішній час (а.с.59).

Встановлено, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 допустив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 26 січня 2017 року по справі №423/96/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 07.02.2017 (а.с.6).

Постановою суду від 26 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортного засобу «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_4 , належного ОСОБА_8 , а відтак його дії правильно кваліфіковані за ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, встановлений постановою суду від 26 січня 2017 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_4 , отримав механічні пошкодження та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу "ГАЗ 66", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 05 грудня 2019 року по справі №914/1723/19, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 стягнуто на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 61758,94 грн. завданої шкоди в порядку регресу та 1921,00 грн. судового збору (а.с.7-10).

На виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату відшкодування шкоди на користь МТСБУ у розмірі 61758,94 грн., що підтверджується меморіальним ордером №2 від 15 квітня 2020 року (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та яка втратила чинність 31.10.2019), (надалі - Положення), передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України (п. 7).

Згідно п. 8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно з п.13 Положення, повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; нестачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи іншої мети.

Аналогічна норма міститься у Законі України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», від 03.10.2019 №160-ІХ, який набрав чинності 31.10.2019.

Так, згідно зі статтею 6 Закону №160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Як встановлено, з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої третій особі була завдана шкода.

Водночас, слід зазначити, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, характеризується необережною формою вини.

За вказаних обставин, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин ані п.13 Положення, ані ст. 6 Закону №160-ІХ, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення відповідачем ОСОБА_2 умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин, за яких настає повна матеріальна відповідальність.

Матеріали справи не містять відомостей у підтвердження того, що в позасудовому порядку позивач вирішував питання добровільного відшкодування відповідачем завданої шкоди.

Також встановлено, що рішення про притягнення ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності до його звільнення зі служби не приймалося.

В силу вимог п. 10 Положення (чинного на момент заподіяння шкоди 09.01.2017), військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 23 листопада 2020 року заробітна плата військовослужбовця ОСОБА_2 в січні 2017 року (дата скоєння ДТП) становила 7123 грн. 20 коп. (а.с.47).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі місячного грошового утримання відповідача за січень 2017 року, що становить 7123 грн. 20 коп..

Відповідач ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_7 від 04.05.2018, відтак згідно п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» має пільги щодо сплати судового збору.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід стягнути пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом на 11,5 %, розмір таких витрат складає 241 гривня 73 копійки, які слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141,258,263-265,354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути в порядку регресу з ОСОБА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 завдану майнову шкоду у розмірі 7123 (сім тисяч сто двадцять три) гривні 23 копійки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Компенсувати військовій частині НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 241 (двісті сорок одна) гривня 73 копійки за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: Війська частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: 81000, м.Яворів, вул. Івана Хрестителя, Львівської області, , МФО 820172, р/р НОМЕР_8 , ДКС України м.Київ.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_9 .
Повне рішення складено 02.03.2021.

Суддя А.Ф.Комзюк