Провадження № 2/643/1686/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021

28 грудня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Сугачової О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільнені,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 48604,90грн.

Вимоги позову мотивує тим, що працював в КП «Салтівське трамвайне депо» на посаді водія трамваю (пасажирському) з 09.02.2018. Згідно наказу №1011-ВК від 25.08.2020 був звільнений з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП. Однак, на день звільнення 25.08.2020 відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільнені та не здійснив виплату належних коштів у порушення ч.1 ст. 116 КЗпП України. За наявною у позивача інформацією розмір заборгованості із заробітної плати становить 48604,90грн. Точний розмір заборгованості та розмір грошової компенсації за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки встановити не є можливим, оскільки відповіді на адвокатський запит від 22.09.2020станом на дату звернення до суду підприємство не надало. Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача.

Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо): не надходили та не застосовувались.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

З боку відповідача до суду направлений відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідач зазначає, що наказом №115-ВК від 08.02.2018 ОСОБА_2 прийнято на посаду водія трамвая (пасажирського) ІІ класу до КП «Салтівське трамвайне депо» за основним місцем роботи з 09.02.2018 відповідно до поданої ним заяви. Наказом №140-ВК від 14.02.2018 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія трамваю (пасажирського) ІІ касу до КП «Салтівське трамвайне депо» за сумісництвом з 15.02.2018. Наказами №1011-ВК від 25.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади водія трамваю (пасажирського) ІІ класу за основним місцем роботи та за сумісництвом за власним бажанням відповідно до поданої останнім заяви про звільнення від 04.08.2020. Відповідно до вказаних наказів ОСОБА_1 нарахована компенсація за 42 календарних дні невикористаної щорічної відпустці, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом. 25.08.2020 з ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок. Сума остаточного розрахунку за основним місцем роботи на 25.08.2020 склала 13549,79грн., сума остаточного розрахунку за сумісництвом на 25.08.2020 склала 6860,80грн. Грошові кошти в сумі 20410,60грн. отримані особисто ОСОБА_1 через касу підприємства 25.08.2020. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність порушеного права з боку відповідача, тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Ухвалою суду від 23.02.2021 відповідачу поновлено пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач правом надання відповіді на відзив проти позову не скористувався.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до правил ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що наказом №115-ВК від 08.02.2018 ОСОБА_2 прийнято на посаду водія трамвая (пасажирського) ІІ класу до КП «Салтівське трамвайне депо» за основним місцем роботи з 09.02.2018 відповідно до поданої ним заяви від 07.02.2018.

Наказом №140-ВК від 14.02.2018 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія трамваю (пасажирського) ІІ касу до КП «Салтівське трамвайне депо» за сумісництвом з 15.02.2018 згідно заяви від 15.02.2018.

Наказами №1011-ВК від 25.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади водія трамваю (пасажирського) ІІ класу за основним місцем роботи та за сумісництвом за власним бажанням відповідно до поданої останнім заяви про звільнення від 04.08.2020.

На підставі вказаних наказів ОСОБА_1 нарахована компенсація за 42 календарних дні невикористаної щорічної відпустці, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом.

25.08.2020 з ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок.

Сума остаточного розрахунку за основним місцем роботи на 25.08.2020 склала 13549,79грн., сума остаточного розрахунку за сумісництвом на 25.08.2020 склала 6860,80грн.

Згідно розрахункового листа, відомості на виплату готівки №2482 за серпень 2020 грошові кошти в сумі 20410,60грн. отримані особисто ОСОБА_1 через касу підприємства, про що свідчить особистий підпис останнього.

Такі обставини підтверджено копіями трудової книжці, заяви ОСОБА_1 від 07.02.2018, заяви ОСОБА_1 від 14.02.2018, наказу (розпорядження) від 08.02.2018 про прийняття на роботу, наказу №140-ВК від 14.02.2018 по особову складу, заяви про звільнення від 04.08.2020, наказу від 25.08.2020 про припинення трудового договору, розрахункового листа від 09.08.2020, розрахункового листа від 25.08.2020, відомості на виплату готівки №2482 від 25.08.2020 (а.с.3,33-43) .

Також матеріали справи містять надані відповідачем копій довідки про середню заробітну плату № 14 від 17.02.2021, видану ОСОБА_1 із зазначенням загальної суми доходу 27312,84грн., середньої заробітної плати 13656,42грн. за період з червня-липня 2020 та відсутністю заборгованості по виплаті заробітної плати станом на 25.08.2020 за основним працевлаштуванням, довідки про середню заробітну плату №15 від 17.02.2021 в сумі 4315,30грн. за аналогічний період за сумісництвом та довідок про доходи №№ 16,17 від 17.02.2021 (а.с. 44-47).

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводитися в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинне письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, надані докази, що містяться в матеріалах справи, оцінюючи які, суд дійшов висновку, що позивачу 25.08.2020, тобто у день звільнення, нараховано та проведено підприємством остаточний розрахунок при звільнені за основним місцем роботи та за сумісництвом в розмірі 20410,60грн., які позивач одержав, про що свідчить відомість на виплату готівки №2482 від 25.08.2020.

Отже, позивач отримав від відповідача на день звільнення розрахунок у розуміння положень ст.ст.47.116 КЗпП України.

Між тим, позивач посилається на розмір заборгованості перед ним підприємством на суму 48604,90грн.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справ суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог, ніж зазначені розрахункові листи та копії трудової книжки, з боку позивача суду не надано.

Також, позивач у своєму позові не наводить повних та детальних розрахунків заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки на яку посилається.

Докази,що надані позивачем та зазначені вище у тексті рішення, жодним чином не доводять, що у відповідача перед позивачем дійсно існує заборгованість по заробітній платі, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та наявність підстав для стягнення, на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, суд вважає, що всупереч вказаним вимогам закону, ОСОБА_3 не доведено те, що у відповідача перед останнім дійсно існує зазначена в позові заборгованість по заробітній платі, та наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітної плати в розмірі 48604,90грн., а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач зазнав порушення своїх прав та інтересів при звільнені з боку відповідача, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265,274,276 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова