справа № 489/4333/20 провадження №2/489/472/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Єлишева А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,

встановив:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт наявності шлюбних відносин між ним та відповідачем в період з 22.05.2008 по 07.03.2020; визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; визначити частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно по 1/2 частці за кожним; поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши відповідачу вищевказані квартиру та транспортний засіб, а позивачу компенсацію за 1/2 частину вказаного майна у розмірі 303369,50 грн., яку стягнути з відповідача на його користь.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу ще з 2003 року, коли позивач перебував у іншому шлюбі, який було розірвано 22.05.2008. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторони придбали спірний автомобіль та квартиру. При цьому, позивач був фізичною особою-підприємцем з 03.12.2007, а з 26.04.2016 - засновником та керівником ТОВ «Кузьмін», його сукупний прибуток за період з 2008 по 2017 роки склав 5 332 123,65 грн., тобто його середній місячний дохід становив 44 000,00 грн. При тому, що відповідач працювала за фахом перукарем та мала незначні доходи. Наприкінці 2019 шлюбні відносини сторін почали погіршуватися, а 07.03.2020 вони остаточно припинились. Після припинення фактичних шлюбних відносин автомобіль та квартира залишились у володінні відповідача, згоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю сторін, не досягнуто.

Крім того, позивач надав суду звіт про оцінку майна від 15.06.2020, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , згідно якого вартість квартири АДРЕСА_1 складає 448 989,00 грн., а також висновок експертного дослідження транспортного засобу № 20-768 від 09.07.2020, згідно якого ринкова вартість легкового автомобіля марки BMW 320, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 склала 157 750,00 грн.

Не погодившись з вказаним позовом, ОСОБА_6 подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що в зазначений позивачем період часу та на час подачі відзиву, вона перебуває у відносинах, що мають характер сімейних, з ОСОБА_7 . Визнала, що сторони дійсно протягом певного проміжку часу проживали разом. Але їх відносини були діловими, носили партнерський характер, оскільки вона до 2017 року не мала власного житла, а познайомившись з позивачем по роботі та прийняла його пропозицію проживати з ним в якості сусідки, без стягнення орендної плати, але за умови, що буде допомагати ОСОБА_1 при здійсненні його підприємницької діяльності шляхом оформлення на неї транспортних засобів. Саме це було умовою, за якою відповідач отримала можливість проживати в помешканні позивача, тому відповідач жодного разу не просила повернути такі транспортні засоби у її розпорядження. Спірні квартира та автомобіль були придбані за особисті кошти ОСОБА_3 , які вона накопичувала з 2008 року, працюючи фізичною особою-підприємцем. При цьому, у власності позивача є також інший автомобіль для особистого користування, про який він суду не повідомив, а тому такий вибірковий підхід при поділі майна свідчить, що позивач намагається безпідставно збагатитись за рахунок відповідача. Не погодилась відповідач і з вартістю спірної квартири, надавши звіт про оцінку майна від 08.02.2021, згідно якого вартість квартири АДРЕСА_1 складає 116 390,00 грн.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 вказувала на безпідставність доводів відповідача та їх недоведеність. Зазначила, що окрім показів свідків факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується фотодоказами їх перебування разом на сімейних святах у родичів позивача, доказами їх спільного відпочинку та копією розписки, яку ОСОБА_3 написала під час забирання спірного автомобіля. В той час, як факт проживання однією сім`єю відповідача з ОСОБА_7 нічим не підтверджено. Зазначила, що сторони проживали однією сім`єю та розпоряджались коштами також разом, а доказів неотримання відповідачем доходів від відчуження транспортних засобів, які були зареєстровані на неї, вона не надала. Також послалась, що копії податкових декларації не свідчать про достеменність доходів відповідача та не підтверджують, що спірне майно придбано за особисті кошти відповідача. Щодо незгоди ОСОБА_3 з оцінкою спірного майна, вказала, що відповідачем при подачі оцінки спірної квартири порушено процедуру спростування суб`єкта оціночної діяльності, оскільки нею надано аналогічну оцінку квартири, а не рецензію на її спростування.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні на 15.01.2021.

Того ж дня ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт до розгляду справи по суті на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29 кв.м., житловою площею 15,5 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номер запису про право власності: 20533629 від 23.05.2017); транспортний засіб марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвалою від 22.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Родіонова В.Є. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог просили відмовити за недоведеністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що сторони в період з 2008 року по березень 2020 року проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , у будинку, що належить матері позивача - ОСОБА_8 . У вказаний період сторони були фізичними особами-підприємцями та отримували постійний дохід.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2017.

Згідно інформації, наданої регіональним сервісним центром ГСЦ МВС В Миколаївській області ОСОБА_3 на підставі свідоцтва від 16.09.2019 та договору купівлі-продажу 4841/2019/1415935 була власником автомобілю марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який придбала у ОСОБА_9 за 169 980,00 грн. При цьому, 08.09.2020 за договором купівлі-продажу 4841/2020/2189855 ОСОБА_3 продала вказаний автомобіль ОСОБА_10 за 181 452,00 грн. (а.с.102-123).

Згідно звіту про оцінку майна від 15.06.2020, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість квартири АДРЕСА_1 складає 448 989,00 грн.

Згідно висновку експертного дослідження транспортного засобу № 20-768 від 09.07.2020, наданого суду позивачем, ринкова вартість легкового автомобіля марки BMW 320, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 складає 157 750,00 грн.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За приписами частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 цього Рішення Конституційного Суду України встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог частини четвертої статті 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень статті 74 СК України.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Згідно статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд виходить з того, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків членів сім`ї визначені СК України (стаття 1 СК України).

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01.01.2004.

Варто зазначити, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

За змістом статті 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування стаття 74 СК України у системному зв`язку зі статті 60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

З аналізу наведених норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З метою встановлення вищезазначених обставин в судових засіданнях 07.07.2021 та 09.11.2021 були допитані свідки сторін.

Так, свідок ОСОБА_11 підтвердив, що близько двох років тому продавав позивачу автомобіль марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 3-4 тисячі доларів США, який було оформлено на ОСОБА_3 , яку позивач представляв як дружину.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_12 , яка є його сусідкою, підтвердила, що сторони мали добрі стосунки як чоловіка і жінки та проживали разом у с. Калинівці близько 10 років. Мати позивача називала ОСОБА_3 дружиною ОСОБА_1 .

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_13 , який є його сусідом, підтвердив, що сторони проживали разом як чоловік і жінка більше 10 років, чому не уклали шлюб офіційно не цікавився. Був у них в гостях думав, що у сторін все буде добре. Мати позивача називала ОСОБА_3 невісткою.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_14 , який є його сусідом, підтвердив, що сторони проживали разом як чоловік і жінка більше 10 років, з осені минулого року він перестав бачити ОСОБА_3 в с. Калинівка, в будинку, де сторони проживали разом.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_15 , яка є двоюрідною сестрою позивача, підтвердила, що сторони проживали разом як чоловік і жінка близько 15 років, спочатку у м. Миколаєві, потім більше 10 років в с. Калинівка. На святах були разом, коли дочка свідка виходила заміж, вона запрошувала сторін як сім`ю. Ніколи не чула, щоб сторони сварились. Коли відповідач приходила з роботи сторони та свідок могли разом повечеряти, в будинку вона була. Крім того, ОСОБА_15 надавала позивачу 1000 доларів США на купівлю спірної квартири як сім`ї, відповідач згодом борг повернула. Сторони розповідали, що купили машину БМВ, свідку відомо, що в сторін ще були машини. Також у сторін було господарство (кури, качки в них у дворі).

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_16 , яка є рідною сестрою позивача, підтвердила, що сторони проживали разом як чоловік і жінка з 2006 року в с. Калинівка, до цього в м. Миколаєві. У 2008 році позивач розлучився з колишньою дружиною, сторони планували укласти шлюб, разом вели господарство. На святах були разом, приїжджали разом у гості до свідка. На новий рік 2020 сторони разом їздили у Прагу на відпочинок, ініціатором подорожі був позивач.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_8 , яка є матір`ю позивача, підтвердила , що до 2008 року сторони проживали у м. Миколаєві, а з 2008 року приїхати проживати в її будинок як сім`я. Вона часто була в них вдома. Сторони разом їздили на свята, купляли спільно майно. До дитини позивача від першого шлюбу відповідач відносилась добре.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_17 , яка є колегою ОСОБА_3 та знає її 13 років пояснила, що відповідач мала стосунки з «не руським хлопцем», який періодично забирав її з роботи. Зі слів відповідача вона проводила з ним свої вихідні дні (раз через три дні). Останній, як і позивач, були клієнтами відповідача в перукарні. При цьому, і позивач іноді забирав ОСОБА_3 з роботи. Їй відомо, що позивач купував на ім`я відповідача машини, проте про машину БМВ, що купила відповідач, вона не чула. Знає, що відповідач проживала в с. Калинівка з 2010 по 2018 року, частіше за все їздила на роботу та додому калинівським автобусом, в гостях в неї не була. Відповідач постійно відкладала кошти, весь колектив знав, що це на придбання нею житла. За свої особисті кошти відповідач робила ремонт у квартирі протягом чотирьох років.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_18 , який є керівником ОСОБА_3 в перукарні, надав свідчення, що відповідач мала та продовжує мати стосунки з хлопцем на ім`я « ОСОБА_19 » ( ОСОБА_20 ). Останній, як і позивач, були клієнтами відповідача в перукарні. При цьому, знає, що ОСОБА_3 проживала в Калинівці з позивачем, знає його як її співмешканця, бо вони не були в законному шлюбі. Сторони проживали разом в с. Калинівці як співмешканці з 2008 по 2019 рік. Про автомобіль БМВ свідку нічого невідомо, проте він знає, що відповідач не вміє керувати автомобілем. Вважає, що відповідач купила спірну квартиру за особисті кошти, ніхто їй не допомагав, за свої особисті кошти робила в ній ремонт. Кошти зберігала на роботі у сейфі.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_21 , пояснив, що знає відповідача 10 років, вони познайомились на роботі ОСОБА_3 в перукарні та мали не дружні відносини, іноді зустрічалась в орендованих подобово квартирах. Про особисте життя ОСОБА_3 йому невідомо, факт сімейних відносин з нею не підтвердив. Участі в придбанні нею спірного майна не приймав, іноді дарував подарунки на свята та підвозив додому, оскілки також фактично проживав у с. Калинівка.

Заслухавши пояснення свідків та, дослідивши надані до матеріалів справи фотографії, докази сумісного відпочинку сторін, інші докази, суд приходить до висновку про наявність в стосунках позивача та відповідача ознак шлюбних стосунків, зокрема, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування. При цьому, суд враховує, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 попередній шлюб позивача з ОСОБА_22 було розірвано саме 22.05.2008 року (а.с.15) Тому позов в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягає частковому задоволенню шляхом встановлення такого факту в період з 23.05.2008 по 07.03.2020.

Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами статті 74 СК України.

Вирішуючи питання про визнання майно спільною сумісної власністю та поділ квартири та автомобілю, суд виходить з того, що відповідач не довела належними доказами, що спірне майно було придбано за її особисті кошти та є її особистою приватною власністю, а тому суд виходить з положень закону про рівність часток подружжя у спільному майні, набутому ними у фактичних шлюбних відносинах.

Так, відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «положення статей 60, 70СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

У вказаній справі, відповідач заперечує щодо поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, проте достовірних та переконливих доказів цього суду не надала.

Щодо вартості майна, що підлягає поділу, то як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість такого майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя, та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

При цьому, оскільки 08.09.2020 (до подачі позову 11.09.2020; а.с.55) спірний автомобіль BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , був проданий відповідачем ОСОБА_10 за 181 452,00 грн. (а.с.102-123), що було встановлено судом в судовому засіданні, та не було відомо позивачу на час звернення до суду із позовом, враховуючи межі заявлених ним вимог та вартість автомобілю у висновку експертного дослідження транспортного засобу № 20-768 від 09.07.2020, яка складає 157 750,00 грн., позовні вимоги в частині поділу спірного автомобілю підлягають частковому задоволенню шляхом розподілу коштів від продажу спірного автомобіля по 1/2 частці кожному з сторін, та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації 1/2 частки його вартості у розмірі 78 750,00 грн. (157500 / 2) без визнання за відповідачем права власності на нього.

Що стосується вимог в частині поділу спірної квартири, то виходячи з вищенаведених норм права та встановлених судом обставин справи, суд вважає, що такі підлягають задоволенню.

При визначенні вартості спірної квартири суд враховує, що жоден з наданих сторонами звітів про оцінку квартири не є висновком експерта в розумінні статті 106 ЦПК України, зокрема, оскільки оцінювачі при їх складенні не були обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно звіту про оцінку майна від 15.06.2020, наданого позивачем, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість квартири АДРЕСА_1 складає 448 989,00 грн. (а.с.41-46). На цьому звіті вказано, що такий звіт виконано порівняльним методом, без доступу до об`єкта оцінювання, із зазначенням по неможливість замовника надати доступ до об`єкту оцінки, що відповідає поясненням сторін, наданих в судових засіданнях.

Згідно копії першої сторінки звіту про оцінку майна від 08.02.2021, наданого відповідачем до відзиву, вартість квартири АДРЕСА_1 складає 116 390,00 грн. При цьому, оригінал або копію вказаного звіту відповідач суду не надала, докази наявності у експерта-оцінювача Доценко І.М. повноважень та кваліфікації для виконання такого звіту в матеріалах справи відсутні. На наданій суду копії першої сторінки цього звіту вказано, що такий звіт виконано порівняльним методом, без доступу до об`єкта оцінювання, із зазначенням по неможливість відповідача надати доступ до об`єкту оцінки, про що вона сама розписалась у звіті (а.с.142).

В судовому засіданні відповідач пояснила, що фактично спірна квартира з часу придбання не вибувала з її володіння, а тому вона мала можливість надати оцінювачу такий доступ, що нею зроблено не було.

За таких обставин, суд враховує про поділі спірної квартири вартість у розмірі 448 989,00 грн., зазначену у звіті про оцінку майна від 15.06.2020, оскільки такий звіт більш відповідає вимогам статті 79 ЦПК України щодо достовірності доказів.

На підставі вказаних висновків суду, в порядку поділу майна подружжя в у вигляді квартири АДРЕСА_1 , така квартира підлягає залишенню у власності ОСОБА_3 з моменту сплати нею компенсації ОСОБА_1 вартості 1/2 частки квартири у розмірі 224 494,50 грн. (448 989 / 2).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов піддягає частковому задоволенню з підстав, викладених у рішення суду.

Так як позов було забезпечено ухвалою суду від 18.09.2020, а спір вирішено судом, відповідно на підставі частини сьомої статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 135,69 грн. (3033,69 + 420,40 +840,80 х 2).

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23.05.2008 по 07.03.2020.

Визнати об`єктом права спільної сумісною власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 становлять по 1/2 за кожним.

Поділити спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : квартиру АДРЕСА_1 , та кошти від продажу легкового автомобіля марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Розподілити кошти від продажу автомобіля марки BMW 320, 1999 року випуску, жовтого кольору, vin НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 по 1/2 частці кожному з сторін, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки його вартості у розмірі 78 750,00 грн. (сімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки в спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 , у сумі 224 494,50 грн. (двісті двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто чотири гривні 50 коп.).

Визнати за ОСОБА_3 у порядку поділу майна подружжя право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , після сплати нею вартості 1/2 частки квартири у розмірі 224 494,50 грн., припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку цієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5135,69 грн. (п`ять тисяч сто тридцять п`ять гривень 69 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних відмовити.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.09.2020 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки BMW 320 1999 року випуску НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 22.12.2021.

Суддя І.В.Коваленко