ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9981/21 Справа № 214/8683/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач -Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року, ухваленого суддею Ковтун Н.Г. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 23 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про відшкодування моральної шкоди в наслідок ушкодження здоров`я.

Просила суд: стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 99 183,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Криворіжгаз» правонаступником якого став ПАТ «Криворіжгаз», а в подальшому правонаступником є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

17 вересня 2009 року о 13.00 годині з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві.

Відповідно до п.3 акту розслідування нещасного випадку та п.6 акту про нещасний випадок нещасний випадок стався з позивачем за таких обставин: «17 вересня 2009 року о 08.00 старшим майстром газових мереж ВЕС-1 ОСОБА_2 було видано завдання на фарбування газопроводу по вул. Пушкіна слюсарям з експлуатації та ремонту підземних газопроводів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .. О 13.00 ОСОБА_1 приступила до фарбування газопроводу по АДРЕСА_1 . Роботи виконувались під контролем старшого майстра ОСОБА_2 .. О 13 годині 10 хвилин під час виконання робіт по фарбуванню надземного газопроводу ОСОБА_1 відчула себе недобре і впала з драбини до долу 1,5м, внаслідок чого отримала ушкодження. Бригадою швидкої допомоги була доставлена у другу міську лікарню».

Шляхом проведення розслідування хронічного професійного захворювання, результати якого зафіксовані у акті розслідування нещасного випадку та акті про нещасний випадок у п.4 та п.10 відповідно встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, та встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці.

Згідно з п.1 акту розслідування нещасного випадку п.9 акту про нещасний випадок відповідно - Позивач внаслідок нещасного випадку з вини Відповідача отримала сполучену травму: закриту травму грудної клітини. Забій м`яких тканин правого плеча, закритий перелом правої п`яти.

У зв`язку з заподіянням шкоди ОСОБА_1 12.01.2010 року вперше пройшла огляд МСЕК, де їй було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 20% безстроково.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратила своє здоров`я, останній завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, вона постійно відчуває біль у грудях, плечі та нозі, відчуває недостатність рухливості. Тривалий процес лікування позбавляв можливості Позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. ОСОБА_1 внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначилося та позначається на душевному та фізичному станах позивача, яка в тому числі не має можливості приділяти належну увагу своїй родині. Крім того, позивач невзмозі матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному для проживання людини в державі, що також завдає моральних страждань Позивачу.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз`на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів - 35 000 (тридцять п`ять тисяч ) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір у сумі 303 (триста три) гривні 07 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з розміром моральної шкоди, присудженої судом до стягнення, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених при вирішенні аналогічних справ та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої в відповідача на її користь до заявлених у позові вимог.

В апеляційній скарзі, відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що судом не було враховано те, що АТ «Криворіжгаз» забезпечило належні умови праці, травма позивача не є професійним захворюванням, саме внаслідок власної недбалості, порушення вимог посадової інструкції, позивачем було отримано травму, яка віднесена до категорії легкої травми, інвалідність не встановлена. Вказує, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення стану здоров`я, як і не підтверджені її душевні страждання.

Відповідач наголошує на тому, що вини підприємства в отриманні позивачем травми не має, травму ОСОБА_1 отримала, внаслідок власної недбалості. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, тому наявні підстави для скасування судового рішення з відмовою позивачу в задоволенні її позовних вимог, заявлених до АТ «Криворіжгаз».

У відзиві на апеляційну скаргу Позивача, відповідач АТ «Криворіжгаз», просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її апеляційної скарги з підстав, викладених в апеляційній скарзі Відповідача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Криворіжгаз» правонаступником якого став ПАТ «Криворіжгаз», а в подальшому правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (а.с.9-11)

17 вересня 2009 року о 13 годині 00 хвилин з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві. Згідно п.3 акту розслідування нещасного випадку та п. 6 Акту форми Н-1 № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 21.09.2009 року: «17 вересня 2009 року о 08.00 старшим майстром газових мереж ВЕС-1 ОСОБА_2 було видано завдання на фарбування газопроводу по вул. Пушкіна слюсарям з експлуатації та ремонту підземних газопроводів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .. О 13.00 ОСОБА_1 приступила до фарбування газопроводу по АДРЕСА_1 . Роботи виконувались під контрлем старшого майстра зуб С.А.. О 13 годині 10 хвилин під час виконання робіт по фарбуванню надземного газопроводу ОСОБА_1 відчула себе недобре і впала з драбини до долу 1,5м, внаслідок чого отримала ушкодження. Бригадою швидкої допомоги була дославлена у другу міську лікарню»(а.с.12-14; 15-17).

Пунктом 7 Акту форми Н-1 № 1 визначаються причини нещасного випадку основна раптове погіршення стану здоров`я; супутні: невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкції з охорони праці.

Пунктом 10 Акту форми Н-1 № 1 встановлено особу, що допустила порушення вимог законодавства про охорону праці ОСОБА_2 , старший майстер ВЕС-1, ОСОБА_1 , слюсар з експлуатації та ремонту підземних газопроводів.

Пунктом 9 Акту форми Н-1 № 1 підтверджується діагноз позивача згідно з листом непрацездатності закрита травма грудної клітини. Забій м`яких тканей правого плеча. Закритий перелом правої п`яти. Травма відноситься до категорії легкої.

У п.12 Акту форми Н-1 № 1 передбачені заходи щодо усунення причин настання нещасного випадку.

У зв`язку з заподіянням шкоди позивач 12.01.2010 року вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності в ступені 20 %, безстроково що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні додаткових видах допомоги серії 10ААА № 003011 (а.с. 18).

З виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що позивач ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою для лікування в період з 17.09.2009 по 02.10.2009 року (а.с.20).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав покладення обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на АТ «Криворіжгаз».

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не може погодитись із доводами відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди та його завищеного розміру, як і не погоджується з доводами позивача щодо занижено розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (не майнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно частині 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Так, Актом розслідування нещасного випадку від від 21 вересня 2009 року, встановлено, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 вважається пов`язаним з виробництвом, про що складено Акт №1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.12-17).

Довідкою МСЕК Серії 10 ААА №003011 від 12.01.2010 підтверджено, що позивачу первинно та безстроково з 12.01.2010 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20% (а.с.18).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, отриманої під час виконання останньою трудових обов`язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виробнича травма позивача, яка завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи відповідача щодо вини позивача настанні нещасного випадку, колегія суддів з наведених вище підстав відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди та відповідно відхиляє доводи позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, стягнутої судом з АТ «Криворіжгаз» на користь позивача ОСОБА_1 .

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, врахував ступінь втрати професійної працездатності 20% вперше та безстроково з 12 січня 2010 року, що вказує на незворотність негативних наслідків виробничої травми на житті та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди у сумі 35 000 грн., з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: