ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/10/21 Справа № 216/2914/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
УХВАЛА

15 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро заяву органу опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради про роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2019 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_1 .

Попереджено ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дочки.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява органу опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради про роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, вважає за необхідне відмовити в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Згідно із п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК України (в редакції 2004 року) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник просить роз`яснити порядок виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року, а саме в частині покладення на орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради контролю за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_1 . Разом з тим, заява не містить посилань на те, які саме труднощі в розумінні резолютивної частини постанови суду мають місце. Також заявник фактично просить внести нові дані до ухваленого судового рішення, що не є підставою для його роз`яснення.

Що стосується визначення повноважень органу опіки та піклування при здійсненні контролю за виконанням батьківських обов`язків одним із батьків, то такі не віднесені до компетенції суду.

При цьому апеляційний суд зауважує, що в частині визначення програми і методів соціальної роботи зі сторонами по даній справі щодо здійснення контролю за виконанням батьківських обов`язків, органу опіки і піклування слід керуватись тими нормативними актами, що регулюють діяльність і повноваження цього органу у сфері соціальної роботи з сім`ями, дітьми, зокрема Сімейним та Цивільним кодексами України, Законом України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» 24.01.1995р. N 20/95-ВР; Законом України «Про охорону дитинства» 26.04.2001р. № 2402-III; Законом України «Про соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю» від 21.06.2001р. № 2558-III; Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21.05.1997р.№ 280/97-ВР; Постановою Кабінету Міністрів України "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008р. № 866; Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виявлення сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах, надання їм соціальних послуг та здійснення соціального супроводу таких сімей (осіб)» № 896 від 21.11.2013р.; Наказом Мінсоцполітики «Про затвердження Державного стандарту соціального супроводу сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах» № 318 від 31.03.2016р., а також локальними актами органу місцевого самоврядування щодо регламентування діяльності органу опіки і піклування, служби у справах дітей в даній частині.

Водночас, окрім вимог національного законодавства, при здійсненні контролю органу опіки і піклування слід орієнтуватись і на усталену практику Європейського Суду з прав людини.

Як приклад, у змісті рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (п.34) зосереджено увагу на положеннях "Прикінцевих висновків" Комітету ООН з прав дитини від 9 жовтня 2002 року стосовно Другої періодичної доповіді України, де Комітет висловив серйозне занепокоєння з приводу високого зростання кількості дітей, залишених без батьківського піклування; у додатку до Рекомендації Rec(2005)5 (п.35) Комітету міністрів Ради Європи від 16 березня 2005 року закріплено принцип діяльності органів влади: наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб з урахуванням того, що сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; згідно із Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками" від 13 грудня 2006 року: виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків.

У тексті рішення по справі «Мамчур проти України» наведено положення ст. 3, 5, 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, в тому числі щодо зобов`язання державних органів країн-учасниць у якнайкращих інтересах дитини забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У вказаному рішенні в п. 79-80 ЄСПЛ наголосив: «Обов`язок національних органів влади вживати заходів щодо сприяння спілкуванню того з батьків, хто не є опікуном, з дитиною не є безумовним (див. рішення у зазначеній справі Хокканен, п. 58). Негайне встановлення спілкування може виявитися неможливим, а тому можуть знадобитись попередні та поступові заходи.

Більше того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюватимуться обставинами кожної справи та зрештою визначатимуться з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (див., серед іншого, рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), від 7 серпня 1996 року, п. 78, Reportsof Judgments and Decisions 1996-III, та у справі Хокканен, згадане вище, п. 58).

Вирішальним є питання щодо того, чи було вжито національними органами влади для сприяння спілкуванню усіх необхідних заходів, що звичайно можуть вимагатись за конкретних обставин кожної справи (див. рішення у справі Хокканен, зазначено вище, п. 58, та у справі Ігнакколо-Зеніде, зазначене вище, п. 96). У цьому контексті відповідність дій або заходів має бути оцінено за швидкістю їх виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (див. рішення у справі Ігнакколо-Зеніде, згадане вище, п. 102)».

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 271, 389-391 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви органу опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради про роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: