Справа № 464/963/20 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/986/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника Радехівської міської ради Львівської області Басарабчука В.С.,

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» Лаврова Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 239 113, 27 грн. заборгованості за кредитним договором № 0 від 20 липня 2007 року в межах предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 . Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2013 року замінено ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника, ПАТ «Дельта Банк». 11 липня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги за кредитним договором № 0 від 20 липня 2007 року. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року замінено стягувача у справі № 2-2885/11 з ПАТ «Дельта Банк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Стверджує, що державним реєстратором Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області Коробкою Мариною Сергіївною внесено запис в реєстр нерухомого майна рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям нового розділу № 49961699 від 02 грудня 2019 року, яким перереєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Зазначає, що підставою для здійснення перереєстрації вищезазначеної квартири було застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття власності на предмет іпотеки, яке начебто було у договорі іпотеки від 20 липня 2007 року № 3070, однак відсутні докази того, що самому договорі іпотеки було передбачене позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що державним реєстратором Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області Коробкою Мариною Сергіївною порушено процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, зокрема здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно без отримання доказів вручення боржнику письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання. Вважає, що не може бути примусово стягнуте, відчужене без згоди власника нерухоме майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника чи майнового поручителя. З наведених підстав просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області Коробки Марини Сергіївни від 02.12.2019 року про державну реєстрацію прав та та їх обтяжень (з відкриттям розділу) номер 49961699 від 02.12.2019 року із внесенням запису №34408134 від 28.11.2019 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно , яким перереєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та стягнути судові витрати.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_6 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору, відтак його права не могли бути порушені даним провадженням, а від учасників справи не надходило клопотань про заміну неналежного відповідача на належного, хоча учасники справи вправі були заявляти таке клопотання. Зазначає, що Стоянівська сільська рада Радехівського району Львівської області є належним відповідачем в даній справі, оскільки державним реєстратором Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області Коробкою М.С. вчинено незаконні реєстраційні дії, а вина державного реєстратора підтверджується, на думку апелянта, належними доказами, які містяться в матеріалах справи. Вказує, що у реєстратора буди підстави для відмови у здійсненні реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», оскільки відсутні докази того, що в самому договорі іпотеки було передбачене позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, як і відсутні докази того, що позивачем чи членами його родини отримано вимоги стягувача про усунення порушень. Вважає, що незаконність запису про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» підтверджується тим, що реєстратором відкрито новий розділ, однак не закрито та не змінено попередній запис про реєстрацію права власності позивача та членів його сім`ї на спірне нерухоме майно. Наголошує, що спірна квартира використовується як місце постійного проживання позичальника та членів його сім`ї, а відтак, враховуючи її загальну площу, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відтак не могла бути відчужена без згоди власника. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника Радехівської міської ради Львівської області Басарабчука В.С. та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» Лаврова Л.С. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що у позивача виник спір саме з ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з приводу порушення останнім права власності позивача на квартиру, передану ним в іпотеку, а тому позовні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру не можуть бути пред`явлені до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем, відтак позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 25 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 13.5 % річних зі строком повернення до 18 червня 2014 року.

Пунктом 2.1 кредитного договору № 0 від 20 липня 2007 року передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається застава нерухомості, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також майнова порука з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

20 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком Ігорем Ярославовичем, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в Реєстрі права власності на нерухоме майно 13617347, що складається з трьох кімнат загальною площею 68.9 кв.м.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки від 20 липня 2007 року іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця-боржника ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 0 від 20 липня 2007 року.

У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем-боржником зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (п. 2.1.1 договору іпотеки від 20 липня 2007 року).

Пунктом 2.1.2 договору іпотеки від 20 липня 2007 року передбачено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 239 113.27 грн. заборгованості за договором кредиту № 0 від 20 липня 2007 року та з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в межах вартості предмету іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2949 від 08 грудня 2011 року, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 20 липня 2007 року.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» замінено його правонаступником, ПАТ «Дельта Банк».

11 липня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 667/к, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» передає, а ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними, що зазначені у додатку № 1 до цього договору.

З додатку № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 667/к від 11 липня 2018 року вбачається, що ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за договором іпотеки від 20 липня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. за реєстровим № 3072, укладеним в забезпечення виконання кредитного договору № 0 від 20 липня 2007 року.

21 серпня 2018 року ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» направило на адресу іпотекодавців вимогу про усунення поршень, в якій вимагало протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 липня 2007 року, яка станом на 11 липня 2018 року становить 1 923 703.51 грн. Крім того, у вищезазначеній вимозі ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» повідомило боржників про свій намір набути право власності на передану в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 68.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 або продати дане нерухоме майно від імені іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Долученими до матеріалів справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень підтверджується, що іпотекодавці отримали вимогу ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (т. 1 а.с.. 69-72).

Ухвалою Сихівського районного суду від 30 жовтня 2018 року замінено сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

28 листопада 2019 року на підставі договору іпотеки від 20 липня 2007 року та договору купівлі-продажу майнових прав № 667/к від 11 липня 2018 року державним реєстратором Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області Коробкою М.С. зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 193918343 віл 19 грудня 2019 року.

Оспорюючи проведення реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що державним реєстратором порушені його права, оскільки відсутні докази того, шо договором іпотеки було передбачено позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, а сама процедура перереєстрації квартири проведена з суттєвими порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та Закону України «Про іпотеку».

Однак матеріалами справи безспірно підтверджується, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_6 та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у зв`язку з невиконанням позивачем договірних зобов`язань за умовами кредитного договору, що мало наслідком реалізацію прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, а саме, квартири АДРЕСА_1 , а отже, саме між ними існує спір про право на квартиру, що виключає підставністьзвернення з позовом до державного реєстратора Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, правонаступником якої є Радехівська міська рада Львівської області.

Таким чином, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нелажне йому нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо цього майна. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, оскільки саме між нею та позивачем виник спір.

Враховуючи, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», саме між ним та ОСОБА_6 виник спір щодо квартири, однак позивач звернувся з позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, правонаступником якої є Радехівська міська рада Львівської ради, помилково вважаючи, що спір існує між ним та державним реєстратором.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

Враховуючи, що Стоянівська сільська рада Радехівського району Львівської області, правонаступником якої є Радехівська міська рада Львівської області, є неналежним відповідачем у даній справі, позивач до закінчення підготовчого провадження не звертався з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а суд позбавлений можливості самостійно залучати належного відповідача без клопотання позивача про це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що учасники справи не заявляли клопотань про заміну неналежного відповідача, з огляду на положення ст. 51 ЦПК України, не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки заявляти клопотання про заміну неналежного відповідача належним відповідачем, чи залучення співвідповідача належить лише позивачу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.12.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк