ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5424/17 Номер провадження 22-ц/814/47/21Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Пилипчук Л.І., Прядкіної О.В.

секретар: Зеленська О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Остапенко О.І.

представників відповідача Кечеджі О.Б., Шиліної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного центру зайнятості

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2020 року

у справі за заявою Полтавського обласного центру зайнятості про поворот виконання рішення

по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного центру зайнятості про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Полтавський обласний центр зайнятості звернувся до суду з заявою про поворот виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 15 бе-резня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Полтавського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 58900 грн. 92 коп. та 2 000 грн. моральної шкоди. Зазначені кошти були перераховані ОСОБА_1 26 квітня 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року скасовано постанову Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року залишено без змін.

Посилаючись на норми ч. 9 , 10 ст. 444, ч. 2 ст. 445 ЦПК України просили у порядку повороту виконання рішення суду стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного центру зайнятості 60 900 грн. 92 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2020 року у задоволенні заяви Полтавського обласного центру зайнятості про поворот виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Полтавський обласний центр зайнятості оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким здійснити поворот виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року.

Стягнути у порядку повороту виконання рішення з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного центру зайнятості суму в розмірі 60 900 грн. 92 коп. (зокрема виплачені як середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 58 900 грн. 92 коп. та в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 2 000 грн.)

На апеляційну скаргу Полтавського обласного центру зайнятості свій відзив подала ОСОБА_1 , в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначала, що матеріали справи свідчать про те, що виконане рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року постановлене у справі про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Доказів того, що рішення апеляційної інстанції було обґрунтовано на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах заявником не надано і таких обставин не встановлено судом касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги.

Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідь на відзив ОСОБА_1 надіслав Полтавський обласний центр зайнятості, зазначав, що твердження боржника про відсутність в Полтавського обласного центру зайнятості правових підстав на звернення до суду першої інстанції з заявою про поворот виконання рішення суду, з підстав, що він не звертався до суду касаційної інстанції, суперечить процесуальному законодавству.

Також вказував, що не відповідає дійсності посилання ОСОБА_1 про отримання нею значно меншої суми, ніж стягується в порядку повороту виконання, оскільки перерахування присудженої суми було здійснено в порядку та розмірі, передбаченому ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 квітня 2028 року. Просив задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи за участю позивача, його представника, а також представників відповідача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 , стягнуто з Полтавського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 58 900 грн. 92 коп. та 2 000 грн моральної шкоди.

Постановою Верховного Суду України від 25 березня 2020 року скасовано постанову Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року залишено без змін.

Кошти, що присуджені ОСОБА_1 на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області виплачені Полтавським обласним центром зайнятості до скасування вказаного рішення, а саме були перераховані ОСОБА_1 26 квітня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви Полтавського обласного центру зайнятості про по-ворот виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду належних доказів того, що підставою для ухвалення рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди стали підроблені документи або завідомо неправдиві відомості, в той час, як сам по собі факт скасування рішення суду у вказаній справі, яким стягнуті спірні кошти, не є підставою для прийняття рішення про поворот виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

В той же час, за нормами ч. 2 ст. 445 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 отримала на виконання рішення суду середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 58 900 грн. 92 коп. та 2 000 грн. моральної шкоди.

Статтею 232 КЗпП України визначений перелік трудових спорів, що підлягають безпосередньому розгляду у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах, до яких зокрема входять спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

У справі, яка є предметом апеляційного розгляду, ОСОБА_1 отримала грошові кошти, а саме середній заробіток, за рішенням суду.

Звідси правильним є висновок районного суду про те, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу витікає з трудових правовідносин, відтак виплачені ОСОБА_1 грошові кошти не можуть бути стягнуті з неї в порядку повороту виконання рішення суду.

Також правильним є висновок суду, що скільки моральна шкода у розмірі 2 000 грн. стягнута на користь ОСОБА_1 в межах розгляду трудового спору, з підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, вказана сума теж не може бути звернута до стягнення у порядку повороту виконання рішення суду.

При цьому Полтавський обласний центр зайнятості не надав, як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду, належних доказів, того, що підставою для ухвалення рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди стали підроблені документи або завідомо неправдиві відомості, в той час, як сам по собі факт скасування рішення суду у вказаній справі, яким стягнуті спірні кошти, не є підставою для прийняття рішення про поворот виконання рішення суду.

За встановлених обставин районний суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Полтавського обласного центру зайнятості про поворот виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року, обґрунтовано відмовивши заявнику у її задоволенні, а також, з урахуванням п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, правомірно провів розподіл судових витрат, визначивши розмір відшкодування, виходячи із пропорційності розгляду заяви вказаної категорії у сумі 1000 грн.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Пилипчук Л.І.

Прядкіна О.В.