Справа № 149/3085/21
Провадження №2/149/807/21
Номер рядка звіту 76
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.12.2021 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Зоріна О. Г.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Загородньої К. Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів с. Качанівка Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області" в особі директора школи Загородньої Клавдії Йосипівни про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів с. Качанівка Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області" в особі директора школи Загородньої Клавдії Йосипівни про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі.

Позов мотивовано тим, що 08.11.2021 позивачу було вручено Наказ № 70/02-04 про відсторонення її від роботи з підстав відсутності щеплення від COVID-19. Позивач зазначає, що вакцинація не є примусовою, та вважає такий наказ незаконним, а тому просить визнати його незаконним, скасувати, поновити її на роботі та зобов`язати відповідача виплатити їй заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 15.11.2021 відкрито провадження, визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.12.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 на території України установлено карантин до 31.12.2021 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно "Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обовя`язковим профілактичним щепленням" затвердженого Наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, обов`язковим профілактичним щепленням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, підлягають зокрема працівники загальної середньої освіти. Пунктом 19 Постанови КМУ "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" № 1096 від 20.10.2021 передбачено відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Враховуючи те, що 08.11.2021 вчителька правознавства та основ здоров`я ОСОБА_1 не надала дирекцій школи документів щодо вакцинації від COVID-19 (сертифікат) або відповідного медичного висновку про наявність протипоказань та застережень до вакцинації проти COVID-19, її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 до усунення нею причин, які викликали відсторонення відповідно до чинного законодавства України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 9), її 01.09.1992 призначено на посаду старшої вожатої в Качанівську середню школу, а в подальшому, згідно з наказом Хмільницького РОО № 402 з 01.09.1993, переведено на посаду вчителя англійської мови.

11.06.2021 між Загородньою К. Й. та відділом освіти та соціально-гуманітарної роботи Війтівецької сільської ради в особі начальника відділу ОСОБА_7 було укладено Контракт № 2 з директором КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. с. Кчанівка Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області" (копія на а.с. 33-35), відповідно до якого її зараховано на посаду директора КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. с. Качанівка Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області" на термін з 26.08.2021 по 25.08.2027.

Як вбачається з Витягу з Наказу КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. с. Качанівка" № 70/02-04 від 08.11.2021 (копія на а.с. 8), ОСОБА_1 , вчительку правознавства, основ здоров`я відсторонено від роботи в КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. с. Качанівка", як працівника, який не надав документи щодо вакцинації від COVID-19 або відповідного медичного висновку протипоказань до її проходження, без збереження заробітної плати з 08.11.2021 до усунення нею причин, які викликали відсторонення.

Згідно довідки Відділу освіти та соціально-гуманітарної роботи Війтівецької сільської ради від 08.11.2021 (копія на а.с. 10) ОСОБА_1 отримала дохід за період з травня 2021 по жовтень 2021 в розмірі 71437, 38 грн.

12.10.2021 з працівниками КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. с. Качанівка" в кількості 21 чол. було проведено нараду при директорі, та ознайомлено з вимогами Постанови КМУ "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" № 1096 від 20.10.2021 та Наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 "Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", що підтверджується протоколом наради № 02 від 12.10.2021 (а.с. 36).

Відповідно до Акту № 1 від 05.11.2021 (копія на а.с. 37) директор школи Загородня К. Й. , заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 , голова профспілкового комітету школи Загородня Л. І. склали вказаний акт про те, що в їх присутності 05.11.2021 директор КЗ "ЗШ І-ІІІ ст. с. Качанівка" мала телефонну розмову з ОСОБА_1 ( тел. НОМЕР_2 , дзвінок о 10:17 хв., тривалістю 6 хв.), під час розмови директор мала на меті вияснити чи вакцинувалась вчителька та які вона мала наміри щодо вакцинації. Директор школи попередила вчительку ОСОБА_1 , що в разі ненадання нею документів про вакцинацію до 08.00 год. ранку 08.11.2021, її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021. Під час розмови вчителька повідомила, що ніяких документів подавати не зобов`язана, 08.11.2021 в школу вона не прийде, тому що уроки в неї згідно розкладу будуть 09.11.2021.

Відповідно до акту № 2 від 08.11.2021 (копія на а.с. 39) директор школи Загородня К. Й. , заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 , голова профспілкового комітету школи ОСОБА_4 склали вказаний акт про те, що директор школи в їх присутності ознайомила вчительку ОСОБА_1 із змістом Наказу № 70/02-04 від 08.11.2021. Вчителька вислухала даний наказ, але від власного підпису про ознайомлення відмовилась.

Відповідно до акту № 3 від 08.11.2021 (копія на а.с. 40) директор школи Загородня К. Й. , заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 , голова профспілкового комітету школи Загородня Л. І. склали вказаний акт про те, що директор школи в їх присутності ознайомила вчительку ОСОБА_1 із змістом Наказу № 70/02-04 від 08.11.2021. Вчителька вислухала даний наказ, але ні сертифікату про проходження вакцинації від COVID-19, ні медичного висновку щодо протипоказань не надала.

Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Визначене статтею 43 Конституції України право на працю суд розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи.

Згідно зі статтею 12 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

Крім того, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

До Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб (ст. 28 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення"), затведженого наказом МОЗ України від 19.07.1995 №133, віднесено особливо небезпечну інфекційну хворобу COVID-19.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 ЗаконуУкраїни «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за №1306/36928, він набрав чинності з 08.11.2021.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 №731). На час розгляду справи суду сторонами не надані належні і допустимі докази скасування, втрати чинності Наказу МОЗ України №2153.

Відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Вирішуючи питання щодо правомірності оскаржуваного наказу, суд керується тим, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Підставою для відсторонення позивачки від виконання роботи у оскаржуваному наказі вказане ненадання документів на підтвердження вакцинації від COVID-19 або відповідного медичного висновку протипоказань до її проходження, оскаржуваний наказ винесений директором закладу, керуючись наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

При цьому суд зазначає, що згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники відсторонюються від виконання видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом.

Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено порядок, який передбачає, що профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків (частина 6 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що при прийнятті оскаржуваного рішення і подальшого відстороненні позивача від роботи у зв`язку із відсутністю у неї щеплення проти COVID-19, дотримано вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

З дослідженої в судовому засіданні копії протоколу наради при директору № 02 від 12.10.2021 (а.с. 36), неможливо встановити, що саме позивача було ознайомлено з Постановою КМУ "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" № 1096 від 20.10.2021 та Наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 "Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", оскільки відсутні відмості про те, що саме вона входила в число 21 осіб, які були присутні на вказаній нараді.

Надані сторонами докази у своїй сукупності і взаємозв`язку не підтверджують факт відмови або ухилення ОСОБА_5 від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, що б дало достатні підстави для прийняття рішення про відсторонення її від роботи. Керівником (директором школи Загородньою К. Й. ) не пропонувалось надати позивачу пояснення з приводу проведення профілактичних щеплень, в тому числі наявність у неї з цього приводу релігійних, медичних чи інших міркувань, про що позивач зазначала в ході судового розгляду. Тому суд вважає, що при винесенні оскаржуваного наказу відповідачем не враховано всі істотні обставини та не з`ясовано достатності підстав для відсторонення ОСОБА_5 від роботи. Перед ухваленням оскаржуваного рішення відповідач обмежилась формальним ознайомленням працівників з вимогами нормативно-правових актів та перевіркою наявності/відсутності відповідних медичних документів. Натомість оскаржуване рішення стосується безпосередньо ОСОБА_1 , істотно впливає на її права і свободи, відтак при його прийнятті відповідачу необхідно було ретельно перевіряти наявність підстав для відсторонення позивача від роботи для досягнення легітимної мети визначеної процедури.

Матеріали справи не містять також доказів того, що зі спірним наказом позивача було ознайомлено під підпис, натомість відповідачем надані копії актів від 08.11.2021 (а.с. 39, 40) зі змісту яких вбачається, що зі змістом вказаного наказу позивача ознайомлено в телефонному режимі, однак з наданих матеріалів неможливо достеменно встановити, що телефонна розмова була здійснена саме з позивачем.

Щодо відсутності у відповідача повноважень для прийняття оскаржуваного наказу, суд керується тим, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" Кабінетом Міністрів України було запроваджено карантин. Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного наказу 08 листопада 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Позивач у судовому засіданні вказала, що додані до позовної зави посадові інструкції розруковані нею з мережі "Інтернет" і, на її думку є типовими, однак, за відсутності доказів ознайомлення з ними сторін суд їх до уваги як доказ не приймає.

Таким чином, судом не встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення відповідач мав достатньо підстав для висновку про відмову чи ухилення позивачки від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання нею медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. За таких обставин оскаржуваний наказ винесено з порушенням вимог законодавства і він підлягає скасуванню в частині, яка стосується прав позивача ОСОБА_6 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з довідки про доходи № 10-24/60 від 08.11.2021 (копія на а.с. 10) заробітну плату ОСОБА_1 виплачує відділ освіти та соціально-гуманітарної роботи Війтівецької сільської ради від 08.11.2021 (копія на а.с. 10) ОСОБА_1 .

Таким чином, КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів с. Качанівка Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області" в особі директора школи Загородньої Клавдії Йосипівни не є належним відповідачем щодо предмету спору у вказаній частині позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, пред`явленої до КЗ "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів с. Качанівка Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області" в особі директора школи.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про поновлення позивача на роботі, оскільки при відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Хоча працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків, в правовідносинах, що склалися між сторонами, не йдеться про звільнення з роботи.

Що стосується заперечення позивачем наявності в неї обов`язку щодо проходження вакцинації або надання медичного висновку про наявність протипоказань, суд керується тим, що законодавство України не містить норми, яка передбачала б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо.

Позивач працює на посаді вчителя, є педагогічним працівником комунального закладу - загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. с. Качанівка Війтівецької сільської ради. Тому суд відхиляє доводи щодо відсутності у неї обов`язку без відповідних медичних протипоказань здійснювати профілактичні щеплення проти інших інфекційних хвороб (крім обов`язкових для всіх громадян проти туберкульозу, поліомієліту, дифтеріъ, кашлюка, правця та кору), оскільки такий обов`язок у зв`язку з виконуваною нею роботою прямо передбачений ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Суд погоджується із тим, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст. 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Проте, таке право не є абсолютним.

Для визначення законності втручань Європейський суд з прав людини вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло засобою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно додругого абзацу цієї статтітобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно наметі законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві».

ЄСПЛ в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» вказує, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства,причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити засобою дані дії.

Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8.

В питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду держави.

ЄСПЛ у вказаному рішенні визнав, що відсторонення від роботи означало втрату заробітної плати і, як наслідок, - позбавлення засобів існування особи. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

Стосовно посилань позивача на протиправність рішень органів виконавчої влади (МОЗ України, Кабінету Міністрів України та ін.) щодо запровадження карантинних обмежень, вакцинації, сертифікації відповідних лікарських препаратів для проведення щеплень, інших заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суд вказаним доводам оцінку не надає, оскільки це виходить за межі предмету спору в даній справі. За відсутності належних і допустимих доказів, які можуть бути оцінені та перевірені судом, позицію позивача в даному випадку суд розцінює як її суб`єктивні переконання, які висновків суду по суті спору не спростовують.

Оскільки позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачувався, а відповідач не є суб`єктом здійснення бюджетних платежів, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 2, 40, 46 КЗпП, керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ від 08.11.2021 №70/02-04 "Про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати працівників КЗ "ЗШ І-ІІІ ст. с. Качанівка" в частині відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 року до усунення причин, які викликали відсторонення, ОСОБА_1 , вчительки правознавства, основ здоров`я.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29.12.2021

Суддя Павлюк О. О.