Провадження № 2/522/2961/21
28 грудня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Лисенко А. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків,
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків у розмыры 451 584,00 грн. та судові витрати.
В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що на підставі договорі купівлі-продажу від 07.04.2015 р., укладеного з ОСОБА_2 , вона придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , що складається в цілому з однієї житлової кімнати житловою площею 14,3 кв.м та загальною площею 22,4 кв.м. Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09.02.2015 р., укладеного з її чоловіком ОСОБА_3 .. Позивач вказує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 04.10.2018 р., крім іншого, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07.04.2015 р. та передано дану квартиру у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, тобто дану квартиру було вилучено з її власності за рішенням суду на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару. З цих підстав, посилаючись на приписи ст. ст. 22, 661, 1166, 1190 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів завдані їй збитки та стягнути солідарно з відповідачів на її користь грошові кошти у сумі 451 584,00 грн.
Ухвалою суду від 29.11.2019 р. було відкрито загальне позовне провадження у даній справі.
Через неявку сторін, розгляд справи 13.01.2020 року був відкладений на 17.02.2020 року.
Ухвалою від 17.02.2020 р. було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 15.03.2021 р. провадження у даній справі було поновлено.
Розгляд справи неодноразово відкладався (26.05.2021 року, 08.07.2021 року, 16.09.2021 року та 02.11.2021 року) у зв`язку з неявкою сторін та за клопотанням представника позивача.
У судове засідання, призначене на 21.12.2021 р., позивач не з`явилася. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій представник вказав, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив на позов не надавали.
Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.
Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненадання відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутність відповідачів згідно зі ст. ст. 280 281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 28.12.2021р.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 14 березня 2002 р. Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради видало ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22,4 кв.м..
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що 20.03.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис за № 3122 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р. по справі № 522/11740/14-ц було визнано факт, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав разом із ОСОБА_4 однією сім`єю з 2006 року та визнано громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

На підставі цього рішення суду 12.11.2014 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є. С. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 р. було задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Приморського району м Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради. Скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р. та ухвалено нове, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту відмовлено.

Досліджуючи зміст даного рішення суд відзначає, що в ньому зазначено, що справа розглянута апеляційним судом у відсутність ОСОБА_3 , який належним чином був сповіщений про слухання справи та надав заперечення на апеляційну скаргу з проханням залишити рішення суду без змін. З цього суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 був обізнаний про існування апеляційної скарги прокурора й знав про розгляд справи апеляційним судом.

Далі, 09.02.2015 р., тобто вже після розгляду справи № 522/11740/14-ц апеляційним судом, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н. М., за яким ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

У подальшому, 07.04.2015 р., між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений держаним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н. М., за яким ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 2 вказаного договору купівлі-продажу від 07.04.2015 р. продаж було вчинено за 247 831,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 р. по справі № 522/11473/15-ц було задоволено позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської місткої ради. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2014 року на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є. С. Визнано договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07.04.2015 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Поновлено строк на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Визнано квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною. Передано у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартири АДРЕСА_1 . Скасовано рішення державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2015 р., на підставі якого зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою апеляційного суду Одеської області від 04.10.2018 р. по справі № 522/11473/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.05.2020 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 р. та постанову апеляційного суду Одеської області від 04.10.2018 р. в частині задоволення вимог заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 листопада 2014 року на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Євгеном Сергійовичем, зареєстроване у реєстрі № 5805, змінено та викладено резолютивну частину у такій редакції: «Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2014 року, видане ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Євгеном Сергійовичем, зареєстроване у реєстрі № 5805».

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2018 року в частинах визнання недійсними договорів: дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , серія та номер 5-123, від 09 лютого 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталією Михайлівною, купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , серія та номер 5-485, від 07 квітня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталією Михайлівною, та в частині скасування рішення державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 квітня 2015 року за № 20569592, на підставі якого зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове рішення в цих частинах про відмову у задоволенні позову.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2018 року в частинах поновлення строку на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, визнання квартири АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною, передачі у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартири АДРЕСА_1 залишено без змін.

Таким чином, рішення суду про визнання квартири АДРЕСА_1 , придбаної позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2015 року, укладеного з ОСОБА_2 , відумерлою спадщиною та її передачу у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради набрало законної сили.

Згідно з інформаційною довідкою від 20.12.2021 р. квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової В. І. від 21.11.2018 р. № 44162015.

Відповідно до висновку оціночно-будівельної експертизи № 093/2021 від 17 грудня 2021 року, складеного судовим експертом Скибінською Т. М., ринкова вартість кватири АДРЕСА_1 становить на момент складення висновку становить 363 037 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина перша статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В силу ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

На підставі ст. 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Статтею 661 ЦК України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним.

З огляду на те, що придбана позивачем ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 07.04.2015 р. квартира АДРЕСА_1 внаслідок ухвалених у справі № 522/11473/15-ц судових рішень на теперішній час зареєстрована за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, суд приходить до висновку, що дана квартира була вилучена у ОСОБА_1 за рішенням суду на підставах, що виникли до її продажу, а відтак позивач має право на відшкодування завданих їй таким вилученням збитків.

Вирішуючи питання про осіб, винних у завдані позивачу збитків, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Суд враховує, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 07.04.2015 р. квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09.02.2015 р., укладеного з її чоловіком ОСОБА_3 .

При цьому вказану квартиру ОСОБА_3 подарував своїй дружині вже після скасування апеляційним судом Одеської області рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р., яке стало підставою для оформлення ОСОБА_3 права власності на неї.

А тому вилучення у ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 на думку суду стало можливим внаслідок спільних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 й відтак суд погоджується із доводами позивача про необхідність покладення на відповідачів солідарної відповідальності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування суд виходить з такого.

Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

У постановах Верховного Суду від 30.10.2019 р. по справі № 640/14719/15-ц, від 31.05.2021 р. по справі № 127/6582/16-ц, від 06.10.2021 р. по справі № 460/2694/17 зроблено правовий висновок, за яким згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України. У разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до його продажу.

Разом з тим, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності, дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на відшкодування їй збитків у розмірі ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 .

Як зазначалося, згідно з висновком оціночно-будівельної експертизи № 093/2021 від 17 грудня 2021 року, складеного судовим експертом Скибінською Т. М., ринкова вартість кватири АДРЕСА_1 становить на момент складення висновку становить 363 037,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню й з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача саме 363 037,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілі судових витрат між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягненню з відповідачів на користь позивача полягає судовий збір у розмірі по 1 815,14 грн з кожного (за позовні вимоги) та по 190,43 грн (за подання заяви про забезпечення позову).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 48 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 655, 656, 658, 659, 661, 1190 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 5, 11, 43, 49, 76 81, 89, 223, 241, 247, 258, 263 265, 273, 280 282, 353 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування збитків грошові кошти в сумі 363 037 (триста шістдесят три тисячі тридцять сім),00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 815 (одна тисяча вісімсот п`ятнадцять), 14 грн та 190 (сто дев`яносто), 43 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 815 (одна тисяча вісімсот п`ятнадцять), 14 грн та 190 (сто дев`яносто), 43 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 28.12.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.