ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 953/15554/20

провадження № 22-ц/818/5702/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Ващенко Тетяни Денисівни представника комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року в складі судді Божко В.В.,

у с т а н о в и в :

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ»), Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі КП «Жилкомсервіс»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири.

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 12 серпня 2020 року сталося залиття вказаної квартири. Комісією дільниці № 64 КП «Жилкомсервіс» складено акт обстеження квартири від 21 серпня 2020 року, яким підтверджено факт залиття квартири та встановлено, що залиття трапилося в горищному приміщенні на ділянці трубопроводу (Ф 76) системи центрального опалення, внаслідок чого його квартира була залита великою кількістю води, що завдало шкоди приміщенням квартири та майну, яке там знаходилось. Відповідно до висновку фахівця-оцінювача ФОП ОСОБА_2 від 15 вересня 2020 року, проведеного за заявою позивача ОСОБА_1 , розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири складає 55 253, 00 грн.

Вказував, що у зв`язку із залиттям квартири йому завдано також моральної шкоди, оскільки квартира залишилася без електропостачання. Квартира є єдиним житлом його родини, вони не можуть вільно користуватися квартирою після затоплення. Розмір моральної шкоди він оцінює в 59 253,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 59 253,00 грн в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди (з урахування 4000,00 грн вартості дослідження); 59 253,00 грн в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, а також судові витрати.

21 грудня 2020 року ОСОБА_3 представник КП «ХТМ» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що залиття житлових приміщень, що належать позивачу на праві приватної власності відбулось внаслідок прориву на трубопроводі внутрішньобудинкової системи центрального опалення на горищі житлового будинку АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «ХТМ» визначений виконавцем послуг з утримання будинків і, споруд та прибудинкових територій у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова в обсязі укладеного з КП «Жилкомсервіс» договору, в якому КП «Жилкомсервіс» - власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд. КП «ХТМ» на підставі укладеного з КП «Жилкомсервіс» договору №15/1 від 13 лютого 2012 року здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання та роботи з локалізації аварій в цих системах. Тому, 06 травня 2020 року у будинку АДРЕСА_2 на майдані Конституції були виконані роботи з технічного обслуговування та підготовки до опалювального сезону. А прорив трубопроводу центрального опалення відбувся 12 серпня 2020 року. Представник КП «ХТМ» висловив окрему думку у акті про залиття, вказавши, що під час промивання та гідравлічного випробування внутрішньобудинкової системи під тиском (тобто проведення регламентних робіт) дефектів виявлено не було. Також, представник відповідача зазначила, що обов`язок по проведенню поточного та капітального ремонту внутршньобудинкових мереж покладений на балансоутримувача житлового будинку.

25 січня 2021 року ОСОБА_4 представник КП «Жилкомсервіс» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що КП «Жилкомсервіс» є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки винним у протиправній діяльності, яка спричинила залиття квартири позивача є КП «ХТМ». КП «Жилкомсервіс» не має необхідних ліцензій та сертифікатів, необхідних для здійснення діяльності, пов`язаної з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, а також проектуванням, ремонтом та експлуатацією об`єктів трубопровідного транспорту. Необхідні ліцензій та сертифікати має тільки КП «ХТМ». Відповідно до рішення Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «ХТМ» визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. З метою виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо забезпечення належної експлуатації майна, що перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» підприємство уклало з КП «ХТМ» договір №15/1 від 13 лютого 2012 року на технічне обслуговування систем теплопостачання, гарячого водопостачання та бойлерів житлових будинків. Відповідно до п. 1.1. договору КП «Жилкомсервіс» доручає, а КП «ХТМ» приймає на себе обов`язок надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання: мережі, арматура на них, прилади та обладнання, які розміщені в межах будинку та виконання робіт з усунення аварійних ушкоджень на внутрішньобудинкових системах, а КП «Жилкомсервіс» зобов`язується прийняти та оплатити КП «ХТМ» надані послуги. Таким чином, КП «Харківські теплові мережі», яке має у своєму штаті відповідно підготовлений та атестований персонал, зобов`язано було проводити планові та позапланові огляди, профілактичні обстеження. КП «ХТМ» не надавало КП «Жилкомсервіс» опис несправностей систем опалення або гарячого водопостачання. Відповідно до статутних завдань, Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про трубопровідний транспорт», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, рішення Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «ХТМ» є теплотранспортною, теплопостачальною, експлуатаційною організацією теплових мереж, об`єктом трубопровідного транспорту, виконавцем послуг і несе відповідальність перед споживачами за заподіяні збитки їхньому майну.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КП «ХТМ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 59 253,00 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, а також судові витрати в розмірі 1 681,60 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт залиття належної позивачеві квартири з вини КП «ХТМ» та розмір завданої матеріальної шкоди підтверджено належними та допустимими доказами, що не спростовано КП «ХТМ», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Виходячи з конкретних обставин справи, характеру спричинених позивачу моральних страждань, а також вимог розумності та справедливості, в рахунок відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з КП «ХТМ» 5000,00 грн.

10 серпня 2021 року ОСОБА_3 - представник КП «ХТМ» подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанцій, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову до КП «ХТМ».

Апеляційна скарга мотивована тим, що КП «ХТМ» не є належним відповідачем у справі. На виконання умов договору № 15/1 від 13 лютого 2012 року КП «ХТМ» виконало роботи з підготовки житлового будинку АДРЕСА_2 до опалювального сезону 2020-2021 pоки, включаючи промивання та гідравлічне випробування систем централізованого опалення та гарячого водопостачання. Під час випробування систем під тиском ніяких дефектів виявлено не було. 12 серпня 2020 року порив трубопроводу відбувся через внутрішню корозію внаслідок довготривалої експлуатації трубопроводу понад встановлений строк експлуатації. Обов`язок по заміні трубопроводів цих систем, строк експлуатації яких сплив, що у випадку нездійснення цих робіт приводить до пориву в системах, залишено за їх балансоутримувачем та управителем КП «Жилкомсервіс», який має відповідати за завдану шкоду.

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

КП «Жилкомсервіс» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Ващенко Т.Д. - представника КП «ХТМ» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України та частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 13 травня 1993 року (а. с.7).

Рішенням Харківської міської ради від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс».

Рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 № 1186 визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова: з управління будинком, спорудою або групою будинків - КП «Жилкомсервіс», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема, КП «ХТМ».

13 лютого 2012 року між КП «Жилкомсервіс» та КП «ХТМ» було укладено договір, відповідно до пункту 1.1 якого управитель доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання: мережі, арматура на них прилади та обладнання, які розміщені в межах будинку та виконання робіт з усунення аварійних ушкоджень на внутрішньобудинкових системах, управитель зобов`язується прийняти та оплатити виконавцю надані послуги.

Пунктами 2.3.2 та 2.3.5 вказаного договору сторони передбачили, що виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені цим договором.

21 серпня 2020 року сталось залиття вказаної квартири. Комісією дільниці № 64 КП «Жилкомсервіс» складено акт обстеження квартири від 21 серпня 2020 року б/н, яким підтверджено факт залиття квартири та встановлено, що причиною пошкодження є прорив трубопроводу (Ф76) системи центрального опалення на технічному поверсі будинку, після проведення регламентних робіт до ОЗП 2020-2021 (т. 1, а. с. 22).

Даний акт від 21 серпня 2020 року сторонами не оскаржено, будь-яких доказів на спростування даних, викладених в ньому або заявлених клопотань з приводу спростування даних або підтвердження, не надано.

З метою з`ясування обставин, що мають значення справи, ОСОБА_1 , звернувся до фахівця-оцінювача ФОП ОСОБА_2 для визначення вартості відновлюючого ремонту внаслідок залиття.

Згідно з висновком фахівця-оцінювача ФОП ОСОБА_2 , складеним 15 вересня 2020 року, розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику квартири АДРЕСА_3 внаслідок її залиття складає 55 253,00 (а. с. 9-42).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2016 року № 1186 № «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» визначено статус КП «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а КП «ХТМ» - як виконавця послуг з їх утримання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управителем є особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Згідно з пунктами 5, 6 частини другої статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що передане на його баланс.

Підпунктом 8 частини другої статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок управителя забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель має право, зокрема, укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, та врахувавши обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між відповідачами договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на КП «ХТМ» обов`язку з відшкодування заподіяної позивачу майнової та моральної шкоди.

Зазначений висновок узгоджується із висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 640/20533/16-ц (провадження № 61-27366св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 640/419/17 (провадження № 61-32844св18) щодо застосування вказаних норм права.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи КП «ХТМ» про те, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок експлуатації трубопроводу понад встановлений строк експлуатації, у зв`язку з чим через внутрішню корозію відбувся прорив трубопроводу, спростовуються матеріалами справи. Клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з метою доведення зазначених обставин КП «ХТМ» не заявило, а отже не скористалося наданою процесуальним законом можливістю доведення перед судом відсутності своєї вини у заподіянні шкоди позивачу.

Акт щодо готовності до опального періоду 2020-2021 року, на який посилається відповідач в обґрунтування заперечень щодо відсутності підстав для стягнення шкоди, не є беззаперечним доказом відсутності вини КП «ХТМ» у залитті кватири, оскільки його складено 06 травня 2020 року, а залиття мало місце 12 серпня 2020 року, тобто, з певним проміжком часу. Також, суд враховує, що відповідно до п. 38 додатку № 1 до Договору 15/1 «Перелік послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячого водопостачання» до закінчення опалювального сезону мають складати опис несправностей системи опалення або гарячого водопостачання, що підлягають усуненню в неопалювальний сезон. Доказів, що КП «ХТМ» надавало КП «Жилкомсервіс» опис несправностей системи опалення або гарячого водопостачання, які необхідно усунути у зв`язку зі значним часом експлуатації трубопроводу пропозиції щодо необхідності заміни труб, тощо матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ващенко Тетяни Денисівни - представника Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук