Справа № 336/5146/21
Провадження № 2/336/38/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі судді Карабак Л.Г., при секретарі Тимошенко Н.В. за участі скаржника ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , стягувачки по аліментах ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазунової Анастасії Юріївни, стягувачка за виконавчим провадженням - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазунової Анастасії Юріївни Вакутін О.А. на її обґрунтування зазначив, що в провадженні державного виконавця на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №3346/6108/15 від 23.09.2015 року, виданий Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 аліментів. 31.05.2021 державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості по аліментам за період з січня 2016 по травень 2021, заборгованість склала 141113,50 грн.

Заявник вважає дії державного виконавця незаконними посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.09.2015 року по справі №336/6108/15 з нього на користь ОСОБА_3 стягнено аліменти у розмірі ј частини доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року. Виконавчий лист видано 23.09.2015 року. Вперше виконавчий лист пред`явлено стягувачкою для примусового виконання 09.10.2015 року і виконувався до 27.01.2016 року. ОСОБА_3 сама забрала виконавчий лист, крім того, сторони перебували у шлюбі та не припиняли шлюбних стосунків. З 2016 року по лютий 2020 року ОСОБА_1 виконував свої батьківські обов`язки зокрема і щодо утримання дитини. У лютому 2020 року стосунки подружжя припинилися, вони проживають окремо, спільного господарство не ведуть. 20.04.2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу. 07.04.2021 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до виконавчої служби про примусове виконання рішення суду та пред`явила до виконання виконавчий лист №336/6108/15 від 23.09.2015 року.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазунової Анастасії Юріївни від 08.04.2021 року відкрите виконавче провадження №65050393 про примусове виконання виконавчого листа №336/6108/15 від 23.09.2015 року. В рамках виконавчого провадження було проведено розрахунок заборгованості за період з січня 2016 року по лютий 2020 року.

ОСОБА_1 вважає, що він не мав обов`язку сплачувати аліменти в період з 2016 по 2020 роки, оскільки виконував свої батьківські обов`язки.

Крім того заявник зазначає, що розрахунок заборгованості суперечить правовому змісту ч. 1 ст. 58 Конституції України, а саме відсутності зворотної дії законів у часі. Так Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, до ч. 1 ст. 194 СК України були внесені зміни щодо того, що аліменти можуть бути стягнені за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Раніше такий строк дорівнював трьом рокам.

На підставі викладеного заявник просить визнати дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазунової Анастасії Юріївни щодо включення до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 зі сплати аліментів від 31.05.2021 року, боргу за період з січня 2016 року по лютий 2020 року. Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 31.05.2021 року складений головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазуновою Анастасією Юріївною у виконавчому провадженні №65050393, стягувач: ОСОБА_3 , боржник: ОСОБА_5 .

В судовому засіданні заявник та його представник наполягав на задоволенні скарги з заявлених підстав, ОСОБА_3 та її представник проти задоволення скарги заперечували.

ОСОБА_3 на заперечення пояснила, що від шлюбу із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 . Шлюб між ними розірваний не був, але ОСОБА_1 не надавав коштів на утримання дитини посильну, проте недостатню матеріальну допомогу на дитину надавали батьки боржника і тому вона була вимушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Рішенням суду на її користь були стягнені аліменти, і вона 09.10.2015 року звернулася до виконавчої служби із заявою про примусове виконання, виконавчий лист перебував на виконанні вся до 27.01.2016 року. Виконавчий лист вона вимушено забрала на прохання батьків ОСОБА_1 , хоча він і не забезпечував утримання дитини, аліментів не платив. Подальше спільне проживання не вплинуло на виконання боржником його обов`язку по аліментах, і тому вона вимушена була повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду. Наполягає на відмові у задоволенні скарги, оскільки це буде відповідати інтересам дитини, на утримання якої сам боржник кошти надавати відмовляється.

Особа дії якої оскаржуються, головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазунова А.Ю. в судовому засідання проти задоволення скарги заперечувала, вважає свої дії щодо примусового виконання судового рішення такими, що відповідають вимогам Закону України «про виконавче провадження».

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазунової Анастасії Юріївни від 08.04.2021 року відкрите виконавче провадження №65050393 з примусового виконання виконавчого листа №336/6108/15 виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 23.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі ј частині доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 27.08.2015 року і до повноліття дитини. В межах виконавчого провадження було здійснено розрахунок заборгованості за період з січня 2016 року по лютий 2020 року.

Відповідно до матеріалів провадження, починаючи з 09.10.2015 року і до 27.01.2016 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з виконання цього ж виконавчого листа, але відповідно до заяви стягувачки ОСОБА_3 виконавче провадження завершено, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання (частина перша статті 194 СК України в редакції, чинній на час здійснення оскарженого розрахунку заборгованості по аліментам).

Згідно приписів статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Ч. 1,3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (частина друга статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже з вищезазначеного випливає висновок про те, що боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення зі сплати аліментів.

Слід враховувати, що згідно із ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються, зокрема, до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

У відповідності до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Заборона зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Починаючи 2015 року на виконанні РВ ДВС ГТУЮ перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого судом, про стягнення.

27.01.2016 року відповідно до заяви ОСОБА_3 виконавче провадження завершено, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Установлено, що ч. 1 ст.194 СК України в редакції, що діяла на час як ухвалення зазначеного судового рішення, так і на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, було передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року (далі - Закон № 2475-VIII), до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни, і вказана норма була викладена у наступній редакції: «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання».

Разом із тим, державним виконавцем в межах виконавчого провадження №65050393, 31.05.2021 здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , з січня 2016 року по 2021 рік, тобто за 10 років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, що є порушення принципу незворотності закону у часі та принципу правової визначеності.

Крім того, дослідивши та належним чином оцінивши надані заявником докази, давши їм правову оцінку суд приходить до висновку, що заявник не довів належним чином, що спільне проживання подружжя звільнило його від обов`язку сплачувати аліменти. Не довів заявник, що він належним чином забезпечував отримання дитини, квитанції ним надані не несуть доказового навантаження.

Відтак заява підлягає частковому задоволенню, суд вважає, що розрахунок за редакцією норми права, яка унормовує обов`язок та не діяла на момент виникнення обов`язку не можна вважати законним, але суд не скасовує його, оскільки державним виконавцем має бути здійснено новий розрахунок за три роки, які передують зверненню із заявою про примусове виконання виконавчого документу.

Керуючись ст. 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Глазунової Анастасії Юріївни щодо включення до розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №65050393 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 за виконавчим листом №336/6108/15 від 23.09.2015 року виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, періоду заборгованості з січня 2016 року по квітень 2018 року незаконними.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали буде складений 10.09.2021 року

Суддя