Справа № 456/4530/20
Провадження № 2/456/413/2021
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/4530/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем, ОСОБА_2 , уклали шлюб 28.04.2007 року у Труханівській сільській раді Сколівського району Львівської області, про що зроблений відповідний актовий запис №6.

За час шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з позивачем та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. На сьогодні позивач з відповідачем не проживають разом, шлюбні відносини між нмми припинено та 30 січня 2018 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області по справі шлюб розірвано.

В період шлюбу ними було придбано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана 12 листопада 2007 року у гр. ОСОБА_5 . Кошти, за які була придбана вищезазначена квартира, були отримані частково від продажу квартири батьків позивача, яка знаходилась в АДРЕСА_2 та частково за рахунок кредитних коштів відповідно до кредитного договору №LVH2GA00000072.

В подальшому 18 січня 2008 року батьки придбали квартиру АДРЕСА_3 , яка і була придбана у гр. гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 21 лютого 2011 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було укладено договір міни квартири у результаті якого квартира АДРЕСА_4 перейшла у власність ОСОБА_2 , а квартира АДРЕСА_5 , перейшла у спільну часткову власність гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Квартира АДРЕСА_4 , являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача ОСОБА_1 власністю та власністю її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 . 30 січня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області прийняв рішення щодо задоволення її позову до відповідача про стягнення аліментів, яким було вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.11.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. 03.07.2018 року Сколівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 456/3710/17 від 23.05.2018, що видав Стрийський міськрайонний суд Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 22.09.2007 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 14 липня 2020 року, боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів, відповідно до вищезгаданого виконавчого документу, в сумі 24 068,97 грн. Діти знаходяться на повному її утриманні, відповідач ніяким чином не бере участі у вихованні дитини та не допомагає матеріально. На сьогоднішній день з відповідачем не домовились про порядок поділу нерухомого майна, набутого ними під час шлюбу. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аліменти - обов`язок утримання, у визначених законом випадках, одним членом сім`ї інших, які потребують цього (у нашому випадку саме утримання батьками своїх дітей). Обов`язок по утриманню може виконуватись як в добровільному порядку, так і у примусовому - при виконанні рішення суду про стягнення аліментів.

Отже, для правильного застосування частини третьої статті 70 СК України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку. Вважає, що такі обставини як наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на дітей, відсутність у відповідача взагалі інтересу до їх подальшої долі є також істотними обставинами, тому просила при вирішенні даного спору відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, відзиву на позовну заяву не надав, від отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відмовився.

У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 по 30.01.2018.

Від спільного шлюбу у сторін є двоє дітей, які станом на день звернення до суду із позовом є не повнолітніми: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу ними було придбано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана 12 листопада 2007 року у гр. ОСОБА_5 .

18 січня 2008 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , придбали квартиру АДРЕСА_3 , яка і була придбана у гр. гр. ОСОБА_6 , та ОСОБА_7

21 лютого 2011 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було укладено договір міни квартири у результаті якого квартира АДРЕСА_4 перейшла у власність ОСОБА_2 , а квартира АДРЕСА_5 , перейшла у спільну часткову власність гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 січня 2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.11.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2018 року Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що ОСОБА_2 , в примусовому порядку стягуються аліменти по виконанні виконавчого листа № 456/3710/17 від 23.05.2018, що видав Стрийський міськрайонний суд Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 22.09.2007 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 14 липня 2020 року, ОСОБА_2 , нарахована заборгованість зі сплати аліментів, в сумі 24 068,97 грн.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя половину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від21.12.2007№11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до п.п. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Зважаючи на те, не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя ( недостатність утримання спільної дитини , витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо) в розумінні ст. 70 СК України, а також , що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке майно слід поділити, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності на вказану квартиру.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності.

Підстав для визнання права власності на квартиру в цілому за позивачем, на підставі вищенаведеного судом не встановлено.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, ЦПК України, ст. ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 15, 372, 378 ЦК України суд , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_13 право власності на 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2260 (дві тисячі двісті шістдесят) грн. 22 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Р. Т. Шрамко