Справа № 127/8162/20
Провадження № 22-ц/801/231/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 рокуСправа № 127/8162/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа Банк», за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Романюк Л. Ф. в приміщенні суду в м. Вінниці, повний текст рішення складено 26 жовтня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа Банк», за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу стало відомо, що 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис (реєстр№25262) за яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість, що виникла по договору кредиту № 057/38-305 від 26.05.2008 року в сумі 224085, 85 доларів США, що складається з: 94628, 21 долар США прострочена заборгованість; 591, 42 долара США строкова заборгованість по нарахованих відсотках; 128866, 22 долара США прострочена заборгованість по нарахованих відсотках.

Зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо розміру заборгованості та не врахував наступне.

26 травня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» в особі Вінницької обласної філії та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №057/38-305 за умовами якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 97060,0 доларів США строком до 25 травня 2018 року зі сплатою 14 % річних за весь період користування кредитом.

Одночасно з кредитним договором, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 26.05.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 050/1-756, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язалась перед банком солідарно відповідати за виконання її чоловіком ОСОБА_1 зобов`язань за вище вказаним кредитним договором.

Умовами зазначеного вище кредитного договору було передбачено погашення кредиту щомісячними платежами в сумі 808, 83 долара США, починаючи з червня 2008 року.

При цьому, умовами п.п.6.2 кредитного договору сторони обумовили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір між сторонами підлягає розгляду Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди».

Приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_1 було допущено порушення умов договору щодо своєчасно сплати кредитних платежів, АКБ «Урсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків для розгляду останнім позову про розірвання договору кредиту №057/38-305 від 26.05.2008 року та стягнення боргу.

В своєму позові позивач зазначив, що заборгованість за договором, а саме, непогашення кредиту та несплата процентів за користування кредитом станом на 25 грудня 2008 року становить 781 398,92грн, в тому числі 94628,21 доларів США тіло кредиту, що складає 737 153,7 6грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 4545,02 долара США, що складає 34 405,70 грн. та пеня в сумі 8 839,46 грн.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року позов АКБ «Укрсоцбанк» було задоволено повністю. Договір кредиту №057/38-305 від 26.05.2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 781398,92грн.

Отже, вказаним рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків 13 травня 2009 року було стягнуто всю кредитну заборгованість за кредитним договором №057/38-305 від 26.05.2008, а сам кредитний договір розірвано.

На виконання зазначеного вище рішення третейського суду Дніпровським районним судом м. Києва АКБ «Укрсоцбанк» було видано виконавчий лист № 6-506/09 від 30.07.2009 року.

За вказаним виконавчим листом Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ 25.08.2010 року було відкрито виконавче провадження, про що винесена відповідна постанова.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме, земельна ділянка та здійснено реалізацію цього майна з прилюдних торгів. Від реалізації арештованого нерухомого майна банку перераховано кошти в сумі 14093,44 грн та 1409,34 грн виконавчого збору.

Даний виконавчий лист на підставі п.8 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на час виникнення правовідносин) постановою від 16 листопада 2012 року було повернуто стягувачу АКБ «Укрсоцбанк».

Відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 01.11.2012 року) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік.

З моменту повернення органами ДВС виконавчого документа стягувачу АКБ «Укрсоцбанк», виконавчий лист установою банку до стягнення більше не пред`являвся.

У листопаді 2018 року на адресу ОСОБА_1 від Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області по пошті надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2018 року та постанова про арешт майна боржника від 29.10.2018 року.

Виконавче провадження органами ДВС було відкрито на підставі виконавчого напису від 31.10.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, яка виникла на підставі Договору кредиту № 057/38- 305 від 26.05.2008 року.

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» заявив до стягнення суму в розмірі 224085,85 доларів США, яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 94 628,21 долар США; строкова заборгованість по нарахованих % 591,52 долара США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 128866,22 доларів США.

Період, за який проводиться стягнення за вказаним виконавчим написом становить з 25 жовтня 2015 року по 12 вересня 2017 року.

Позивач вважає, що виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. є таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення процедури його вчинення, необґрунтованості розміру заборгованості та спливу строків давності за вимогами, з якими банк звернувся до нотаріуса для вчиненням цього напису.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 25262 таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2020 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., 31.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 25262 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ «Альфа - Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн., а також 6500,00 грн. (шість тисяч п`ятсот грн.) витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ Укрсоцбанк звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, не повідомив про наявність рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року, що свідчить про відсутність безспірної заборгованості, яка є обов`язковою умовою при вчиненні виконавчого напису нотаріусом. Ураховуючи неправомірність вимог ПАТ Укрсоцбанк в частині розміру заборгованості нарахованих процентів, після судового рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року про задоволення вимог кредитора, наявність спору між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис (реєстр № 25262), вчинений 31.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 057/38-305 від 26.05.2008 року.

Не погоджуючись із рішення суду, АТ «Альфа Банк»подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявність судового спору між кредитором та боржником щодо стягнення заборгованості не дає підстави вважати заборгованість спірною. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 761/17040/18 та в постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 755/10315/18.

Станом на день вчинення виконавчого напису нотаріуса жодним нормативно-правовим актом не передбачалось, як умовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса відсутність будь-яких спорів щодо такої заборгованості.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про необґрунтованість вимог АТ «Альфа Банк» в частині розміру заборгованості не встановив всіх обставин справи, оскільки доказам, які встановлюють розмір заборгованості не надана належна оцінка.

Також зазначається, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним. Заявлений обсяг витраченого адвокатом Левицька-Корчун В. І. часу для надання юридичних послуг явно не відповідає складності справи. Вказується, що на підготовку позовної заяви адвокатом позивача не міг витратися час більше, а ніж 1 год. 30 хв. До переліку послуг, які були надані позивачу, та вартість яких позивач просить стягнути з АТ «Альфа Банк» включено послугу з отримання документів від органів державної виконавчої служби. Зазначена послуга не є правовою допомогою, тому вартість такої послуги, а також час затрачений на її надання не може компенсуватись АТ «Альфа Банк» в порядку статті 137 ЦПК України. Тому, для подання звернень до державної виконавчої служби, адвокатом не могло бути затрачено більше, а ніж 1 година. Крім цього, з приводу обсягу витрат на усне консультування адвокатом, в акті не вказується конкретні дати надання усних консультацій, кількість таких консультацій та тривалість кожної з них. На думку, АТ «Альфа Банк», враховуючи суть спору, надання роз`яснень адвокатом з приводу спору, що виник, не може бути довшим, а ніж 1 година. Також, адвокатом серед послуг, що були надані позивачу було включено послуги з підготовки інших процесуальних документів. Проте, в акті не зазначено, які саме процесуальні документи готувались адвокатом. Тому, АТ «Альфа Банк» вважає, що реально затрачений час на підготовку процесуальних документів адвокатом в рамках даної справи не може перевищувати 1 годину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

11 січня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява № 50 головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюк М. О. про розгляду справи без представника відділу. Просив апеляційну скаргу АТ «Альфа Банк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. /т.2 а. с. 32-34/.

02 лютого 2021 року та 05 лютого 2021 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюк М. О. подано аналогічні клопотання.

16 лютого 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., в якій він просить розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні представник АТ «Альфа Банк» Куйдан О. І. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечила проти апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

26 травня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» в особі Вінницької обласної філії та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №057/38-305 за умовами якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 97060,0 доларів СІЛА строком до 25 травня 2018 року зі сплатою 14 % річних за весь період користування кредитом /т.1 а. с. 8-11/.

Умовами зазначеного вище кредитного договору було передбачено погашення кредиту щомісячними платежами в сумі 808,83 долара США, починаючи з червня 2008 року.

Відповідно до п.п.6.2 кредитного договору сторони обумовили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір між сторонами підлягає розгляду Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди».

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року позов АКБ «Укрсоцбанк» задоволено повністю. Договір кредиту №057/38-305 від 26.05.2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 781398,92 грн. /т.1 а. с. 13-14/.

На виконання зазначеного вище рішення третейського суду Дніпровським районним судом м. Києва АКБ «Укрсоцбанк» було видано виконавчий лист № 6-506/09 від 30.07.2009 року.

За вказаним виконавчим листом Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ 25.08.2010 року було відкрито виконавче провадження, про що винесена відповідна постанова. В межах виконавчого провадження державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме, земельна ділянка та здійснено реалізацію цього майна з прилюдних торгів. Від реалізації арештованого нерухомого майна банку перераховано кошти в сумі 14093,44 грн та 1409,34 грн виконавчого збору.

Даний виконавчий лист на підставі п.8 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на час виникнення правовідносин) постановою від 16 листопада 2012 року було повернуто стягувачу - АКБ «Укрсоцбанк» /т.1 а. с. 15, 16/.

У листопаді 2018 року на адресу ОСОБА_1 від Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області по пошті надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2018 року та постанова про арешт майна боржника від 29.10.2018 року /т.1 а. с. 18-19/.

Виконавче провадження органами ДВС було відкрито на підставі виконавчого напису від 31.10.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, яка виникла на підставі договору кредиту № 057/38- 305 від 26.05.2008 року.

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» заявив до стягнення суму в розмірі 224085,85 доларів США, яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 94 628,21 долар США; строкова заборгованість по нарахованих % 591,52 долара США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 128866,22 доларів США. Період, за який проводиться стягнення за вказаним виконавчим написом становить з 25 жовтня 2015 року по 12 вересня 2017 року /т.1 а. с. 12/.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по договору кредиту № 057/38-305 від 26.05.2008 року в сумі 224085,85 доларів США, що складається з: 94628,21 долар США прострочена заборгованість; 591,42 долара США строкова заборгованість по нарахованих відсотках; 128866,22 долара США прострочена заборгованість по нарахованих відсотках /т.1 а. с. 59/.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по договору кредиту № 057/38-305 від 26.05.2008 року станом на 12.09.2017 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 224085, 85 доларів США, що складається з: 94628,21 долар США прострочена заборгованість; 591,42 долара США строкова заборгованість по нарахованих відсотках; 128866,22 долара США прострочена заборгованість по нарахованих відсотках. /т.1 а. с. 66/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ Укрсоцбанк звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, не повідомив про наявність рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року, що свідчить про відсутність безспірної заборгованості, яка є обов`язковою умовою при вчиненні виконавчого напису нотаріусом. Ураховуючи неправомірність вимог ПАТ Укрсоцбанк в частині розміру заборгованості нарахованих процентів, після судового рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року про задоволення вимог кредитора, наявність спору між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис (реєстр № 25262), вчинений 31.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 057/38-305 від 26.05.2008 року.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

У постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц наголошує на тому, що під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі вставнолено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року позов АКБ «Укрсоцбанк» задоволено повністю. Договір кредиту №057/38-305 від 26.05.2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 781398,92 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц).

ПАТ Укрсоцбанк, звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, не повідомив про наявність рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року, що свідчить про відсутність безспірної заборгованості, яка є обов`язковою умовою при вчиненні виконавчого напису нотаріусом.

Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог та визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис (реєстр№25262), вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №057/38-305 від 26 травня 2008 року.

Посилання апелянта на те, що рішення суду не мотивоване щодо суми боргу колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції зазначені порушення яких допустився приватний нотаріус при вчинені виконавчого напису та відповідно захистив порушено право позивача; тоді як визначення суми боргу є правом кредитора.

Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими також висновок місцевого суду про стягнення з АТ «Альфа - Банк» на користь ОСОБА_1 6500,00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки ці витрати є доведеними.

Представником позивача ОСОБА_4 подано до суду докази судових витрат, які поніс позивач на правничу допомогу адвоката, зокрема : ордер серії ВН № 136461, копію угоди про надання послуг адвоката від 19 лютого 2020 року, прибутковий касовий ордер № 12 від 12 серпня 2020 року, акт виконаних робіт від 12 серпня 2020 року, /т. 1 а. с. 24, 26, 220, 221/.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права при розподілі судових витрат на правничу допомогу, а стягнутий з відповідача на користь позивача розмір 6500 грн. витрат на правничу допомогу відповідає критеріям розумності та складності справи.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак витрати, понесені відповідачем по сплаті судового збору, слід залишити за відповідачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.