ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1492/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2021 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на об`єкт нерухомості в порядку спадкування за заповітом та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Лобойківська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, що об`єднані в одне провадження-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2019 до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовними вимогами, якими з урахуванням уточнень від 12.11.2020, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А-1» з нежитловою прибудовою «а-1» загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, літньої кухні «Б-1» з прибудовою «б-1», гаражу «В-1», сараю «Г-1», погрібу «Д-1», бані «Ж-1», колодязю № 1, воріт з хвірткою № 2, свердловини № 3, у порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Позивні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . На випадок смерті, мати залишила заповіт, посвідчений 16.04.2015 секретарем Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Зінченко В.Ю., яким все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, взагалі все те, на що вона за законом матиме право на день смерті, заповіла в рівних частках своїм синам: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (відповідач). Інших спадкоємців немає. Звернувшись до нотаріуса для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, 23.08.2019 отримав відмову, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначений житловий будинок, які підтверджували б належність цього майна спадкодавцеві.

10.11.2020 до суду звернувся позивач ОСОБА_2 з позовом в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку з нежитловою прибудовою, літньої кухні з прибудовою, гаражу, сараю, погрібу, бані, колодязю, воріт з хвірткою, свердловини та земельної ділянки розміром 0,20 га для обслуговування житлового будинку, у порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Позивні вимоги мотивовані аналогічно обґрунтуванню позову ОСОБА_1 (рідний брат, первісний позивач).

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою суду від 24.10.2019 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12.03.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

22.09.2020 ухвалою суду витребувано від Петриківської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкових справ: № 95/2015, відкритої 20.04.2015 після смерті ОСОБА_4 ; № 199/2017, відкритої ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_3 (батьків ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ).

Ухвалою суду від 19.11.2020 за клопотанням позивача ОСОБА_1 цивільну справу за його позовом до ОСОБА_2 , Лобойківської сільської ради Петриківського району про визнання права власності на спадкове майно, об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Лобойківська сільська рада Петриківського району про визнання права власності на спадкове майно, та присвоєно єдиний номер 187/1492/19.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Петренко І.Ф., як у підготовчому, так і в судовому засіданні позовні вимоги за його позовом підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надалі позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимогах наполягав. Щодо позовних вимог ОСОБА_2 (рідного брата), то визнав в частині визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, не заперечував проти їх задоволення. В частині визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,20 га для обслуговування житлового будинку просив відмовити, оскільки дана земельна ділянка не набулася у власність їхніми батьками.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, щодо заявлених своїх позовних вимог, то в позові зазначив розгляд справи проводити без його присутності, просив позов задовольнити у повному обсязі. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 (рідного брата), то у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення його позову.

Відповідач Лобойківська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області надіслала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечують, просили прийняти рішення на розсуд суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Статтею 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права.

Розглядаючи позовні вимоги щодо спадкування в рівних частках по Ѕ частині житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд виходив з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , видане 03.12.2014.

Із дослідженої судом спадкової справи № 95/2015, заведеної після смерті ОСОБА_4 20.04.2015 з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_3 . Інші спадкоємці, діти померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відмовились від належної їм частки за законом на користь дружини померлого ОСОБА_3 (їхньої матері), відповідно до поданих заяв від 20.04.2015 № 296, № 297.

Згідно інформації Петриківської державної нотаріальної контори, наявної в спадковій справі № 95/2015 єдиним спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 є ОСОБА_3 . Прийняття спадщини розповсюджується на все майно, що належало померлому.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, після смерті чоловіка ОСОБА_4 подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, але не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , видане 17.03.2017.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку «А-1» з нежитловою прибудовою «а-1» загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, літньої кухні «Б-1» з прибудовою «б-1», гаражу «В-1», сараю «Г-1», погрібу «Д-1», бані «Ж-1», колодязю № 1, воріт з хвірткою № 2, свердловини № 3, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 16.04.2015 склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Лобойківської сільської ради Петриківського району Зінченко В.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 70. Згідно з положенням цього заповіту ОСОБА_3 все належне їй майно, де б воно не було та з чого б не складалось, взагалі все те, на що вона за законом матиме право на день смерті, усі її майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту та які належатимуть їй на день смерті, на що він по закону буде мати право, заповіла в рівних частках своїм синам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Із дослідженої судом спадкової справи № 199/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, що єдиними спадкоємцями за заповітом, посвідченого 16.04.2015, після смерті ОСОБА_3 є її сини ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , які 04.08.2017 № 595, № 597 подали відповідні заяви про прийняття спадщини.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 отримали вже Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 27.09.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 70, після смерті матері на частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки (кадастровий № :02:001:1037) .

Сини померлої ОСОБА_3 звернувшись до нотаріальної контори про видачу їм Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок в рівних частках, який вона успадкувала після смерті чоловіка, однак не оформила своїх спадкових прав, постановами державного нотаріуса від 23.08.2019 та 19.12.2019 було відмовлено у видачі таких Свідоцтв, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок, які підтверджували б належність цього майна спадкодавцеві, а тому звернулися до суду за захистом своїх прав.

Розглядаючи обґрунтованість ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про належність спірного будинку спадкодавцеві, суд виходив з наступного.

З листа ОКП ''Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації'' від 23.07.2019 № 942 вбачається, що згідно архівних даних відомості стосовно реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Виникнення права власності на будинки, що побудовані до 1992 року регулювалось положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські (будинкові) книги місцевих рад.

Крім того, погосподарські (будинкові) книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських (будинкових) книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках, державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, здійснювався за єдиною для Союзу PCP системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації.

Міськими, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських (будинкових) книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Як доказ до матеріалів справи долучено копію виписки з Книги погосподарського обліку за 2016-2020 роки, де зазначено голову домогосподарства, а саме ОСОБА_4 (батько братів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), що проживав за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно розпорядження голови Лобойківської сільської ради Петриківського району Можного В.Д. від 08.02.2016 № 10 «Про перейменування вулиць с. Лобойківка» вулицю «Дзержинського» було перейменовано на вулицю «Кленова».

Оскільки житловий будинок був побудований, як встановлено судом батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до 1992 року, то належав йому на праві приватної власності.

За таких обставин, не дивлячись на відсутність даних в ОКП ''Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації'', однак за наявності інших доказів позивачами обгрунтовано належність житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , який перейшов їй в порядку спадкування за законом від чоловіка ОСОБА_4 , але остання не встигла належним чином оформити своїх спадкових прав у визначений законом спосіб.

Правовідносини, що є предметом спору регулюються Главою 29 ''Захист права власності ЦК України та Книгою Шостою ''Спадкове право'' Цивільного кодексу України 2004 року, оскільки спадщина відкрилася після 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до положень статей 1268 ч.ч.2 та 5, 328 ч. 2 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, з метою забезпечення права на спадщину, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно визнати за кожним право власності по Ѕ частині житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А-1» з нежитловою прибудовою «а-1» загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, літньої кухні «Б-1» з прибудовою «б-1», гаражу «В-1», сараю «Г-1», погрібу «Д-1», бані «Ж-1», колодязю № 1, воріт з хвірткою № 2, свердловини № 3, у порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо спадкування земельної ділянки розміром 0,20 га для обслуговування житлового будинку, у порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , то суд вважає в цій частині слід відмовити.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 177 -15 ХХІ від 26 листопада 1993 року «Про передачу земель у приватну власність» ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,20 га, з неї для обслуговування житлового будинку 0,20 га по АДРЕСА_1 . Зобов`язано останнього замовити в Петриківському райвідділі по земельних ресурсах виготовлення державного акту на право приватної власності на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

Єдиною спадкоємицею, після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори.

При цьому, державного акту на право власності на вищевказану земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу, який би підтверджував набуте право власності батьками ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, беручи до уваги, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, після смерті чоловіка, однак не набула права власності на земельну ділянку загальною площею 0,20 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , тому вона не є об`єктом спадкування, то відсутні правові підстави для визнання права власності на земельну ділянку, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір сплачений ОСОБА_1 слід залишити за ним, оскільки останній просив сплачений ним судовий збір з відповідачів не стягувати.

Судовий збір сплачений ОСОБА_2 слід залишити за ним, оскільки клопотань про розподіл судових витрат не надходило.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89 та 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1217,1218, 1223, 1225, 1268, ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на об`єкт нерухомості в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІН НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А-1» з нежитловою прибудовою «а-1» загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, літньої кухні «Б-1» з прибудовою «б-1», гаражу «В-1», сараю «Г-1», погрібу «Д-1», бані «Ж-1», колодязю № 1, воріт з хвірткою № 2, свердловини № 3, у порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Лобойківська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІН НОМЕР_4 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А-1» з нежитловою прибудовою «а-1» загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, літньої кухні «Б-1» з прибудовою «б-1», гаражу «В-1», сараю «Г-1», погрібу «Д-1», бані «Ж-1», колодязю № 1, воріт з хвірткою № 2, свердловини № 3, у порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Лобойківська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. О. Говоруха