Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 27.06.2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом - ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №МRС0G204000182, згідно якого банк надав йому кредит у розмірі 34560,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом. Згодом, від державного виконавця Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2018 року, оскільки 16.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №11002 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 77781,61 грн. та стягнення плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1800 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено нотаріусом з порушенням законодавства, зокрема, заборгованість за кредитом є спірною, подана за межами позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 09.08.2019 року у судове засідання не з`явилися, надали суду відповідну заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові. У письмових поясненнях, поданих до суду, зазначили, що спірна заборгованість була предметом судового розгляду, за Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07.05.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 залишено без розгляду, а позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитних договорів задоволено частково (справа № 264/3579/15-ц). Разом з тим, відповідно до умов виконавчого напису відповідач надав нотаріусу документи, які стали підставою для здійснення нотаріальної дії (виконавчого напису) по стягненню безспірної суми боргу. Однак, як вказано в виконавчому написі, сума заборгованості перед банком складає 77781,61 грн. (у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 1086,36 доларів США; заборгованість за відсотками - 465,25 доларів США; заборгованість за комісією - 622,08 доларів США; заборгованість за пенею - 860,01 доларів США). Ця заборгованість виникла, згідно змісту виконавчого напису, з 27.06.2007 року по 01.09.2017 року. При цьому, відповідач не надав нотаріусу ніяких документів, які свідчили б про те, що заборгованість виникла за три роки перед вчиненням виконавчого напису, відтак відповідачем при зверненні до нотаріуса не було взято до уваги вимоги позовної давності. Крім того, відповідно до вимог врегулювання певних відносин в період проведення АТО було заборонено нарахування пені, штрафів тощо. Що стосується самої заборгованості, яка заснована на кредитних правовідносинах, то в матеріалах справи №264/3579/15-ц є висновок почеркознавчої експертизи, згідно якого на останньому аркуші договору підпис позичальника не належить ОСОБА_1 , а зроблений іншою людиною. Тобто при таких обставинах кредитний договір є неукладеним в порозумінні письмового договору, а за таких обставин відповідачу належало б довести наявність взагалі боргових зобов`язань. Також, у виконавчому написі є посилання на період виникнення заборгованості - з 27.06.2007 року, однак це дата «Підписання» договору про надання кредиту, а боргові зобов`язання виникають після спливу строку, в який згідно графіка повинна бути сплачена певна сума, тобто одночасно не може бути виникнення заборгованості і отримання кредиту. Після отримання кредиту виникає зобов`язання по виконанню погашення кредитних зобов`язань, а не боргу, так як боргові зобов`язання виникають після прострочення оплати кредиту. Відтак, з виконавчого напису не вбачається коли саме виникли боргові зобов`язання і чи взагалі існували підстави для здійснення виконавчого напису.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк, яке є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк, ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності від 13.04.2020 року, в судове засідання не з`явилася, надала суду відповідну заяву про розгляд справи у її відсутності та відзив на позовну заяву, за яким заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач зазначив в позовній заяві про належне виконання ним грошових зобов`язань та відсутність заборгованості, проте належних доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком, у тому числі виконання зобов`язань за вказаним договором, станом на день вчинення виконавчого напису не надає, тобто фактично не спростовує ані факту заборгованості перед банком, ані розміру боргу зазначеного у виконавчому написі. Оскільки підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір, вищевказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При цьому укладений між ОСОБА_1 та банком кредитний договір №МRС0G204000182 від 27.06.2007 року не визнаний недійсним і його правомірність презюмується. На її думку, позивач помиляється щодо розуміння поняття «безспірності заборгованості», оскільки в розумінні ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості, тому безспірність в такому випадку є не доведеністю боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин. Відтак наявність документів, передбачених Переліком документів (встановлених Кабінетом Міністрів України), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є єдиними необхідним та достатнім доказом безспірності боргу в розумінні ст.87 Закону України «Про нотаріат».

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи - Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) головний державний виконавець Ігнатоля В.С., яка діє на підставі довіреності від 03.01.2020 року, в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши надані сторонами по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу кредитних зобов`язань.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 16.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №11002, за яким у безспірному порядку стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи ДП «Націонал+») на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №МRС0G204000182 від 27.06.2007 року, відповідно до Розрахунку заборгованості за договором станом на 01.09.2017 року) у розмірі 3027,70 доларів США, що за курсом 25.69 грн. (відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.09.2017 року) складає 77781,61 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту - 1086,36 доларів США; заборгованості за відсотками - 465,25 доларів США; заборгованості за комісією - 622,08 доларів США; заборгованості за пенею - 860,01 доларів США., а також плату за вчинення виконавчого напису 1800,00 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.06.2007 року по 01.09.2017 року.

Нотаріус при вчиненні виконавчого напису зобов`язаний перевіряти розмір заборгованості, її безспірність та факт наявності заборгованості відповідно до наданих документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису, які передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріус, у свою чергу, повинен повністю дотримуватися вимог, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункту 2 Переліку

Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 3 пп.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п.п.3.1 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

У відповідності до підп.2.1. п.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису.

При цьому, у даному випадку саме на позивачеві лежить обов`язок, щодо спростування належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 року по справі №305/2082/14-ц.

Разом з тим, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.4 ст.82 ЦПК України).

За клопотанням позивача, судом досліджені матеріали цивільної справи №264/3579/15-ц (провадження 2/264/89/2018).

Встановлено, що ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07.05.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 залишено без розгляду. Згідно вищевказаного позову до ОСОБА_1 банком були пред`явлені вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №МRС0G204000182 від 27.06.2007 року (станом на 21.05.2015 року) в розмірі 33263,11 доларів США, яка складалась з заборгованості за кредитом 30803,78 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 2100,06 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 297,08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 62,19 доларів США.

Також, ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.03.2018 року, в межах судового розгляду вищевказаної справи, зупинене виконавче провадження від 23.01.2018 року №55604186 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 16.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» несплачених відповідно до умов кредитного договору №МRС0G204000182 від 27.06.2007 року грошових коштів у сумі 3027,70 доларів США, що за курсом НБУ від 01.09.2017 року, становить 77781,61 грн., що також підтверджується копією постанови старшого державного виконавця Кальміуського ВДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Ігнатолі В.С. від 26.03.2018 року про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП №55604186.

Відтак, враховуючі розбіжність між розмірами позовних вимог банку, заявлених у суді, та вимог пред`явлених при здійсненні нотаріусом виконавчого напису, суд приходить до висновку, що наведене є підтвердженням спірності розміру грошових вимог банку до позивача.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15.

Крім цього, рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07.05.2018 року, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних договорів задоволено частково. Визнано умови пунктів 2.3, 3.7, 6.2, 7.1 кредитних договорів №МRС0G104000182 та №МRС0G204000182, укладених 27.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , щодо сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати щомісячного платежу, в також винагороди за проведення додаткового моніторингу недійсними з моменту укладення договору.

Тобто, всі вищезазначені підстави свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості в розмірі 77781,61 грн., яка стала підставою для вчинення виконавчого напису.

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., однак вимог щодо його стягнення останній не заявив.

Керуючись ст.2-5, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №11002 від 16.11.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи ДП «Націонал+») на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360270, місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, к/р0 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299) грошових коштів, які є заборгованістю за кредитним договором №МRС0G204000182 від 27.06.2007 року (станом на 01.09.2017 року), у розмірі 77781,61 гривень та стягнення плати за вчинення цього виконавчого напису у розмірі 1800 грн.

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт