_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-7134/11
Провадження № 8/947/11/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2012 року по цивільній справі № 2-7134/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, суд

ВСТАНОВИВ:

16.01.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2012 року по цивільній справі № 2-7134/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування3/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами під номером АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24.04.2002 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2639, позов якого було залишено без задоволення.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування було залишено без задоволення з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. Проте, на момент ухвалення рішення суду ОСОБА_1 не було роз`яснено і вона не усвідомлювала, що залишення позову без задоволення з підстав пропуску строку позовної давності є нереабілітуючими підставами для звільнення від цивільно-правової відповідальності та строки позовної давності застосовуються у випадку обґрунтованості позову. Про такі процесуальні моменти ОСОБА_1 було роз`яснено у січні 2021 року іншим представником. У зв`язку з чим вона не може погодиться з підставами відмови у позові.

Нововиявлені обставини стали відомі ОСОБА_1 лише 15.01.2021 року після ознайомлення з матеріалами апеляційного провадження по справі № 520/4328/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Заявниця зазначає, що на час розгляду справи № 2-7134/11 її не були відомі та судом не були встановлені істотні для справи обставини, які існували на час розгляду справи, а саме: в рішенні суду від 31.10.2012 року викладені дані, які намагався довести позивач, посилаючись на його думку на удаваність правочину, а саме що не відповідають дійсним обставинам справи, що позивач ОСОБА_2 часто хворів, потребував сторонньої допомоги, внаслідок чого він погодився на пропозицію ОСОБА_1 щодо укладення договору довічного утримання, та 24.04.2002 року між ними був підписаний даний договір. Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки на час розгляду справи ОСОБА_1 не було відомо і судом не було встановлено, що у період укладення договору дарування у 2002 році відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу з ч.4 ст. 190 КК України, він перебував під слідством і в рамках кримінальної справи до нього мали фінансові претензії декілька юридичних осіб. Також, стало відомо, що у 2009 році СВ по ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за ст. 286 ч.1 КК України. Отже, докази, здобуті у ході розслідування і судового розгляду зазначених кримінальних справ відносно ОСОБА_2 , відомості із Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців спростовують висновки, викладені в рішенні Київського районного суду м.Одеси, обґрунтовані лише неправдивими поясненнями ОСОБА_2 , про те, що він був тяжко хворим, безпорадним, потребував сторонньої допомоги, а тому, нібито, існували підстави для укладення ним договору довічного утримання.

Заявниця ОСОБА_1 посилається на те, що у період укладення договору дарування у 2002 році ОСОБА_2 не був самотній і позбавленим будь-якого піклування, мав не єдине житло, був соціально активною людиною з нормальним майновим станом, керував автомобілем, мав боргові зобов`язання, яких бажав уникнути шляхом відчуження майна, тому посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 вважає, що у відповідності до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України є підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, заявник просить суд розглянути заяву за нововиявленими обставинами та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову у цивільній справі № 2-7134/11, яка знаходилась у провадженні Київського районного суду м.Одеси, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування.

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання з`явився представник заявника адвокат Мажеру І.О., яка у судовому засіданні підтримала заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі та просила задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника заявника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Згідно ч.1 ст. 427 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді або колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2021 року, вищезазначену справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Частиною 2 статті 427 ЦПК України визначено, що протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам ст.426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ст.429 ЦПК України - заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом у судовому порядку протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.01.2021 року провадження по справі відкрито за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами та судове засідання призначено до слухання на 18.02.2021 року на 14.00 год.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа №2-7134/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2012 року №2-7134/11 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним залишений без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.01.13 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.12 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.12 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22.01.13 року залишено без змін.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу «res judicata» (там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, на вказану норму закону посилається заявник у своєї заяві.

Відповідно до ч.4,5 ст.423 ЦПК України - не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи або докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог позивача ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-7134/11 фактично було оскарження договору дарування частини домоволодіння шляхом визнання недійсним даного договору, проте рішенням районного суду позов ОСОБА_4 було залишено без задоволення. Вказане рішення суду було оскаржено позивачем у апеляційному та касаційному порядку, зокрема в ухвалі апеляційного суду було зазначено, що відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 не довів свої позовні вимоги, оскільки не надав доказів, які б підтверджували, що між ним та ОСОБА_1 була укладена удавана угода. Про це свідчить і зміст підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору дарування, у п.5 якого зазначено, що даруватель та обдарована, підтверджують, що договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди, та з боку відповідача ОСОБА_1 сумісних свідомих дій з ОСОБА_2 , направлених фактично на укладання договіру довічого утримання судом не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після укладення договору дарування на законних підставах зареєструвала своє право власності в органах БТІ 07.05.2002 року, у подальшому відповідно рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.11.2011 року за позовом ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2 було визнано таким, що втратив право користування житлом, тобто усунути перешкоди у користуванні власністю, яка належить ОСОБА_1 , на підставі вищевказаного договору дарування.

Тобто, фактично з 24.04.2002 року на протязі 18 років заявнику ОСОБА_1 на праві власності належить право володіння та користування частиною домоволодіння, будь-яких дій з приводу відчуження майна вона не здійснювала, перешкод її у користуванні не виявлено, підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами судом не встановлено.

Суд зауважує, що у судовому засіданні був присутній представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дедю О.О., який позов ОСОБА_2 не визнав, пояснив, що між сторонами було укладено саме договір дарування, оскільки ОСОБА_2 збирався виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю, підстав для визнання договору дарування недійсним не має, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові у повному обсязі.

Судом встановлено, що рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду та касаційного суду з приводу незгоди щодо підстав відмови у позові шляхом застосування строку позовної давності, стороною відповідача оскаржено не було.

На даний час, доводи заяви зводяться з незгодою заявника щодо висновку суду першої інстанції щодо відмови у позові про визнання договору дарування недійсним з підстав спливу строку позовної давності, однак сторона відповідача у судовому засіданні посилалась на пропуск строку позовної давності, отримала рішення, ознайомилась з ним та не оскаржувала рішення суду першої інстанції, проте мала можливість оскаржити рішення, якщо була не згодна з підставами відмови у позові.

На а.с.118 цивільної справи № 2-7134/11 є заява ОСОБА_1 , з якої вбачається, що 07.03.2013 року вона особисто отримала копію рішення Київського районного суду та ухвалу Апеляційного суду Одеської області.

Крім того, 22.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з заявою про зняття арешту зі спірного майна, та ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.10.2014 року вказану заяву було задоволено.

Із матеріалів справи вбачається, що сторона по цивільній справі № 2-7134/11 - позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 році, про що є актовий запис про смерть № 4965 від 09.05.2018 року.

З урахуванням норм ч.1 ст.424 ЦПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної п.1 ч.2 ст.423 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Заявник просить поновити її строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, проте суд звертає увагу заявника на приписи ч.3 ст.424 ЦПК України, якими строки, визначені в частині другій ст.243 цього Кодексу, не можуть бути поновлені.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення суду є чіткім, зрозумілим, та не потребує подвійного трактування позиції суду, вказане рішення суду було об`єктом перегляду вищестоящими судовими інстанціями та набрало законної сили, є остаточним та фактично виконаним з боку відповідача ОСОБА_1 у повному обсязі, крім того сплинули строки оскарження або пред`явлення вказаного рішення у разі потреби до виконання, або перегляду за нововиявленими обставинами, зокрема обставини, викладені заявником у заяві про перегляд рішення суду не є істотними та нововиявленими, будь-яка переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи або докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Суд вважає, що обставини, на які посилається заявник, вважаючи їх нововиявленими, фактично зводяться з незгодою з рішенням суду, тобто заявник наполягає саме на переоцінці доказів по справі, що суперечить положенням ч.4,5 ст.423 ЦПК України.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини є істотними та можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до ч. 2 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 423, 425,429, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2012 року по цивільній справі № 2-7134/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.02.2021 року.

Суддя Гниличенко М. В.