Справа № 766/8380/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Бакшина К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.10.2014 року він надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 20.12.2014 року. У встановлений розпискою строк відповідач грошові кошти не повернув. Просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 01.10.2014 року у розмірі 2000,00 доларів США, що станом на 02.07.2016 року еквівалентно 49 660,00 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26.10.2016 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2016 року скасовано, передано справу до першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2016 року відкрито провадження у справі.

20.09.2017 року ухвалою суду позовну заяв ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12.12.2017 року ухвала суду від 20.09.2017 року скасована, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява позивача від 18.06.2018 року про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

Враховуючи подану позивачем заяву та належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18 (провадження № 61-15895св19) вказано, що:

«відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії письмової розписки від 01.10.2014 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 000,00 доларів США, які він зобов`язався повернути до 20.12.2014 року.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал розписки, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 жовтня 2014 року, ксерокопію якої він додав до позовної заяви та розяснено позивачу що відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договору позики, а саме оригінал договору позики та враховуючи приписи ч.10 ст. 84 ЦПК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 545, 553, 1046 -1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 6-13, 77, 80, 81, 84, 133, 258, 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко