Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2057/20
номер провадження 2/695/368/21

20 серпня 2021 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участю: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,
представника позивача адвоката Бруса С.М.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Федини О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом,
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її рідного батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою від 21.10.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 13.11.2020 подала до суду відзив, в якому вказувала про безпідставність позовних вимог, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька та, незважаючи на те позивач на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем, про наявність заповітів, складених на її користь позивачу було відомо. Відтак відповідач вказує про відсутність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для відмови у визначенні судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Ухвалою суду від 29.01.2021 закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.
Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 20.08.2021 на 11.00 год.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, позов просили задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували повністю, просили суд при вирішенні даної справи врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.06.2021 у справі № 671/308/20.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
З матеріалів справи судом встановлено, та визнається сторонами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 , що також підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.10.1970 та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 05.10.1996.
Згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 381074 від 28.10.2009, Серія ЯЕ №381073 від 28.10.2009, Серія ЯЕ № 381072 від 28.10.2009 ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 0,49 га, 0,64 га, 1,23 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в адміністративних межах Благодатнівської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області.
Відповідно до заповіту від 23.08.2019, посвідченого секретарем виконавчого комітету Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованому у реєстрі за № 61, ОСОБА_3 вказані земельні ділянки заповів позивачу.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 09.09.2019.
Відповідно до довідок Благодатнівської сільської ради від 17.07.2020 № 507 та № 508 ОСОБА_3 на день смерті був постійним жителем с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області та проживав однією сім`єю з дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
З наявної в матеріалах копії спадкової справи № 47-2020 року, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини 22.01.2020 звернулась інша його дочка ОСОБА_2 відповідач по справі. Крім того 16.07.2020 ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. із заявою про відмову від прийняття спадщини.
Листом від 22.07.2020 № 159/02-14 приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. повідомила позивача про пропуск нею шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 за заповітами. Також в листі приватний нотаріус просить позивача повідомити, чи буде позивач звертатись до суду за подовженням строку на вступ у спадкові права. В іншому випадку свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 буде видано спадкоємцю за законом ОСОБА_2 .
31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. із заявою, в якій просить не видавати свідоцтво на спадщину відповідачу, оскільки буде звертатись до суду щодо продовження строку на прийняття спадщини.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті
Згідно з ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.
Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.
Частиною першою статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1258 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
При вирішенні даного спору суд зауважує, що спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, не розподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).
Водночас при вирішенні спору, суд бере до уваги, що позивач є дочкою померлого, а тому незалежно від обізнаності про існування заповіту позивач могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті батька як спадкоємиця першої черги за законом шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк.
Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була. Обставини, на які посилається позивач, не є поважними (пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
У випадку, якби позивач не була спадкоємцем першої черги, вона дійсно б не мала підстави звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки б не дізналась про існування заповіту і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку.
Відтак, суд приходить до висновку про відсутність у цій справі підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Аналогічний правовий висновок мітиться в постанові Верховного Суду, викладеній у постанові від 29.06.2021 у справі № 671/308/20.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що у даній справі правовідносини виникли у зв`язку із спадкуванням позивачем, яка є спадкоємцем першої черги після смерті батька, а тому необізнаність про існування заповітів не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, суд приходить висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.
Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.,ст. 10, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: Середа Л.В.

Повний текст рішення складено та підписано головуючим 30.08.2021 року.