ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2021 року

м.Харків

справа №638/448/19

провадження № 22-ц/818/1643/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошового забезпечення за невиконання попереднього договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Шишкіна О.В., в залі суду в місті Харкові,-

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошового забезпечення за невиконання попереднього договору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 52 000 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн., стягнувши по 352,40 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що на час укладення попереднього договору, 26.04.2018 року, вона не знала про існування заборони відчуження належної їй частини квартири, оскільки під час перевірки нотаріусом було встановлено, що квартира не перебуває під арештом чи забороною. Також вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вона неодноразово намагалась скасувати накладені судом заходи забезпечення позову. Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про залучення у якості третьої особи ОСОБА_2 , обмежив її право вимагати від останнього відшкодування збитків.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами був укладений попередній договір, відповідно до якого сторони зобов`язались укласти основний договір купівлі продажу квартири, проте основний договір купівлі-продажу укладено не було з вини відповідачів, тому грошові кошти, передбачені за попереднім договором, підлягають стягненню з відповідачів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 26 квітня 2018 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1304, відповідно до умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язалися продати ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за 37 000,00 доларів США не пізніше 14.05.2018 року.

Згідно п. 4 вказаного попереднього договору сторони домовились, що Основний договір підлягає укладенню та нотаріальному посвідченню з 11 до 17 години 14.05.2018 року у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Рєзнік А.О..

Відповідно до п. 7 договору сторони у повній мірі прийняли на себе усі ризики неможливості надання кожного з них документів, а також вчинення будь-яких юридичних дій, необхідних та достатніх для укладення й нотаріального посвідчення Основного договору.

Згідно п.11 Договору на забезпечення виконання умов попереднього договору про укладення основного договору Сторона 2 ( ОСОБА_1 ) видає Стороні 1 ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) грошове забезпечення у розмірі 26 000,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США, за домовленістю Сторін, яке при укладенні Основного договору буде зараховане в рахунок належної зі ОСОБА_1 оплати вартості нерухомого майна, передбаченого п.2 цього договору.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачі свої зобов`язання за попереднім договором від 26.04.2018 року не виконали, основний договір не був укладений за вини відповідачів, а отже відповідно до п.12 договору, відповідачі зобов`язані сплатити подвійну суму грошового забезпечення у розмірі 52000 грн..

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно попереднього договору від 26 квітня 2018 року укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1304, сторони домовились укласти основний договір купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 за 37 000,00 доларів США не пізніше 14.05.2018 року.

За умовами попереднього договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 26000,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США, які будуть зараховані при оплаті вартості майна при укладанні основного договору.

У визначений попереднім договором строк ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явились до приватного нотаріуса для укладення основного договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 348, яким посвідчено, що ОСОБА_1 14.05.2018 року з 14 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин знаходився у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , що є робочим місцем приватного нотаріуса (а.с.27).

Згідно листа нотаріуса № 110/0116 від 14.05.2018 року станом на 14.05.2018 року ОСОБА_2 не здійснено дії щодо зняття арешту з належних їй 2/3 квартири, що є предметом продажу (а.с.26).

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк, тобто 14 травня 2018 року (п. 1 Договору на а.с.15), сторони не уклали договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , оскільки відповідачі не з`явились до 17 год.00 хв. 14.05.2018 року до приватного нотаріуса Рєзнік А.О. за адресою місцезнаходження нотаріальної контори: АДРЕСА_2 та документи необхідні для укладення основного договору не надали, отже сума, передана ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за попереднім договором підлягає поверненню власникові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження 14-727цс19).

Крім того, п.12 Попереднього договору передбачено, що Сторона 1, яка отримала грошове забезпечення у розмірі 26 000,00 (двадцять шість тисяч) грн. 00 коп., що еквівалентно 1 000,00 (одна тисяча) доларів США, у випадку порушення нею умов попереднього договору зобов`язана сплатити Стороні 2 подвійну суму грошового забезпечення у розмірі 52 000,00 (п`ятдесят дві тисячі) грн. 00 коп..

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі зобов`язані повернути позивачу подвійну суму грошового забезпечення у розмірі 52000 грн. за порушення умов попереднього договору, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що вона не знала про існування заборони відчуження належної їй частини квартири не впливає на висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до п.7 вказаного договору вбачається, що сторони у повній мірі прийняли на себе усі ризики неможливості надання кожного з них документів, а також вчинення будь-яких юридичних дій, необхідних та достатніх для укладення й нотаріального посвідчення Основного договору.

Вини ОСОБА_1 в неукладені основного договору купівлі-продажу не встановлено.

Також колегіє суддів не приймається до уваги посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_4 . Зі змісту попереднього договору вбачається, що зазначена особа не є стороною попереднього договору від 26.04.2018 року, укладеного між сторонами, і його права зазначеним рішенням не вирішуються.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова