КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5778/21
Провадження № 6/947/186/21
УХВАЛА

23.02.2021 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 03105, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), боржник ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з заявою, в якій просить суд замінити сторону за виконавчим написом № 24768 від 31.10.2017 року, який вчинив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 2007/13-2.06/514 від 02.08.2007 року, боржником за яким є ОСОБА_1 ; загальна сума заборгованості становить 289459,37 дол. США, а саме: замінити стягувача ПАТ «УКРСОЦБАНК» на АТ «АЛЬФА-БАНК», та винести ухвалу про заміну сторони виконавчого листа, копію якої направити на адресу АТ «АЛЬФА-БАНК».

В обґрунтування наданої заяви представник заявника посилається на те, що Акціонерне Товариство «АЛЬФА БАНК» є правонаступником Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», у зв`язку з чим, внаслідок реорганізації відбулася заміна кредитора, а саме: АТ «АЛЬФА БАНК» набуло статусу нового кредитора/стягувача за виконавчим написом №24768 за договором кредиту № 2007/13-2.06/514 від 02.08.2007 року по позичальнику ОСОБА_1 на суму 289 459,37 доларів США.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про заміну сторони виконавчого провадження було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Суддя, розглянувши матеріали наданої заяви, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» передбачає, зокрема, й дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства між собою цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, суб`єктний склад та характер спірних матеріальних правовідносин. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Визначення юрисдикційності скарги (заяви) залежить від установлення судами таких обставин: чи вказана скарга є реалізацією учасником справи права на судовий контроль за виконанням судового рішення в конкретній справі, чи це є самостійним правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів, їх посадових осіб, виконавця чи приватного виконавця як суб`єктів, наділених владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема , спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що серед інших виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди ; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

За умовами частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частини першої статті 264 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

При визначенні юрисдикційності справи за заявою про заміну сторони виконавчого провадження, скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно встановити, на підставі яких виконавчих документів здійснюється виконавче провадження.

Якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою на підставі документів, передбачених у пунктах 1, 11, 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, тобто на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, то заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні.

Якщо примусове виконання здійснюється на підставі документів, виданих іншими органами, такі заяви та скарги учасників виконавчого провадження розглядають у порядку, передбаченому статтею 287 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 324/1018/17, від 16.01.2019 р. №826/7941/17.

Враховуючи, що за змістом заяви Акціонерне товариство «Альфа-Банк» просить суд замінити сторону виконавчого провадження у виконавчому провадженні, за виконавчим написом № 24768 від 31.10.2017 року, який вчинив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 2007/13-2.06/514 від 02.08.2007 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості становить 289459,37 дол. США, а саме: замінити стягувача ПАТ «УКРСОЦБАНК» на АТ «АЛЬФА-БАНК», суд приходить до висновку, що вказане питання має розглядатись за правилами КАС України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки в даному випадку мова йде про заміну сторони виконавчого провадження при примусовому виконанні за виконавчим написом нотаріуса, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження.

Керуючись ст.ст. 19, 186 ЦПК України, ст.ст. 2, 4, 19, 20 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства у справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 03105, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), боржник ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про заміну сторони виконавчого провадження.

Роз`яснити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» його право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Копію ухвали направити заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили в момент її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Суддя Петренко В. С.