Справа № 183/312/21
№ 2/183/1938/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Городецького Д. І.
з секретарем судового засідання - Пономаренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,-
21 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 10 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 579.
Від даного шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року шлюб між ними був розірваний.

У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року у справі № 183/5866/14, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що з серпня 2012 року по теперішній час відповідач ОСОБА_2 проживає окремо та розвитком дитини не цікавиться, повністю усунувся від виховання сина та його матеріального забезпечення, станом на 01 грудня 2012 року заборгованість зі сплати аліментів становить 102 906,15 грн.

Посилаючись на те, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання, позивач ОСОБА_1 просила суд: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував, зокрема надав висновок про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представники третіх осіб - виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, кожен окремо згідно заяв просили розглядати справи у їх відсутність та ухвалити рішення в інтересах дитини.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 406, складений 22 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22 червня 2012 року.

У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року у справі № 183/5866/14, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 станом на 01 грудня 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 102 906,15 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості проведеного державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Корсак В.І.

Заборгованість державним виконавцем нарахована за період з вересня 2014 року по листопада 2020 року. За вказаний період відповідачем жодного разу не здійснено сплату аліментів на свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно повідомлення Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10 грудня 2020 року за вих. № 98459 державний виконавець Корсак В.І. роз`яснив стягувачу, тобто позивачу ОСОБА_1 її право на звернення до органів досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення боржником ОСОБА_2 , що полягає в ухиленні від сплати аліментів, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманню.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 з 2015 року самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не спілкується з ним та не відвідує його.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Оскільки дитина проживає разом з матір`ю, тобто позивачем ОСОБА_1 , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства відносно батька дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

У висновку Служби у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 197 від 27 жовтня 2021 року встановлено, що з 10 грудня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рішенням Новомосковського міськрайонного суду дніпропетровської області від 05.08.2014 року шлюб між батьками дитини розірвано. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 мешкає без реєстрації в будинку свого співмешканця разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Для дитини створені хороші умови проживання. Зі слів ОСОБА_1 остання працює перукарем в м. Новомосковську, має постійний щомісячний дохід та можливість утримувати малолітнього сина. Згідно довідки від 12.10.2020 року за вих. № 285 за час навчання сина в Піщанському ліцеї батько ОСОБА_2 не проявляв інтересу до навчання сина, не приймав участі в жодних виховних заходах, батьківські збори не відвідував. Відповідно до довідки від 13.10.2021 року за вих. № 453 про проведення бесіди з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свого тата хлопчик знає, останній раз бачився з ним в три роки, вони їздили разом на море. З того часу, тато з ним не спілкується, його не навідує, не телефонує, з днем народження його не вітає, до школи не приходить. Хлопчик має бажання проживати разом з мамою та її другом ОСОБА_5 . Зі слів ОСОБА_1 її колишній чоловік ОСОБА_2 засуджений та перебуває в місцях позбавлення волі.

В своєму висновку Служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу, а саме з 2015 року, не цікавився долею дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, повністю обірвав з нею зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141-142, 200, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Новомосковськ Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 406, складений 22 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

-третя особа: виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 14;

-третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 14;

-третя особа: Служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51215, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Покровська, буд. 1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 16 листопада 2021 року.

Суддя Д.І. Городецький