_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/354/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за завою

ОСОБА_1

про видачу обмежувального припису

ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 17.08.2021 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 , в якій просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на нього строком в 6 місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ним, строком на 6 місяців;

- направити рішення суду до Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області для взяття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на профілактичний облік та до Виконавчого комітету Одеської міської ради.

В обґрунтування заяви, заявник посилається на те, що він зареєстрований та проживає в належному йому на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому також зареєстрований і мешкає його син - ОСОБА_3 .

Заявник стверджує, що ОСОБА_3 безробітний, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, приходить до будинку під впливом наркотичного сп`яніння, псує майно, часто влаштовує сварки, ображає, тероризує та погрожує, вимагає гроші, а у період відсутності членів родини, ОСОБА_3 виносить з будинку цінні речі з метою продажу для подальшого придбання або обміну на наркотичні засоби.

Через побиття заявника з боку ОСОБА_3 , останній був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а наразі в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває на розгляді кримінальна справа №947/14361/214 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Зазначена поведінка ОСОБА_3 , як стверджує заявник, носить постійний характер, недивлячись на наявні адміністративні та кримінальне провадження, ОСОБА_3 продовжує вчиняти домашнє насильство в сім`ї відносно заявника та членів його родини (б`є, ображає нецензурними словами, словесно погрожує побиттям та нанесенням тілесних ушкоджень, вбивством).

За наслідком викладеного, заявник стверджує, що ОСОБА_3 вчиняє відносно нього фізичне та психологічне насильство, що стало підставою для звернення до суду з цією заявою про застосування заходів тимчасового обмеження прав та покладення обов`язків стосовно ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Статтею 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

З урахуванням вказаних приписів, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.08.2021 року вказану заяву було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання призначене на 25.08.2021 року з`явився представник заявника, який заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, а саме у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою належним чином.

З урахуванням встановлених стислих строків розгляду справи, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи в судовому зсіданні 25 серпня 2021 року.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником 1/2 частини домоволодіння, що фактично являє собою одиницю, за адресою: будинок АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 23.03.2021 року за №519135.36.20.

У зазначеному належному на праві власності заявнику будинку мешкають та зареєстровані зокрема крім ОСОБА_1 , також його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до постанови Київського районного суду міста Одеси від 24.02.2021 року по справі №947/3672/21, визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави.

Як вбачається з постанови, суть адміністративного правопорушення полягає у вчиненні 07.01.2021 року о 21.00 год. ОСОБА_3 повторно протягом року домашнього насильства психологічного характеру щодо свого батька ОСОБА_4 , висловлював словесні образи, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Також, постановою Київського районного суду міста Одеси від 31.03.2021 року по справі №947/7059/21, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знов визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 170,00 гривень.

Як вбачається з постанови, суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що 26.02.2021 року о 15:40 годин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив відносно свого батька ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, що полягало у словесних образах, приниженні його честі та гідності. У зв`язку з викладеним було складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності.

Також судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває кримінальна справа №947/14361/214 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом № 2229-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою та на осіб, які мають спільну дитину (дітей).

Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14, 15 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З матеріалів справи вбачається наявність конфлікту між сторонами у справі, що мало наслідком неодноразове звернення заявника до правоохоронних органів з повідомленнями про вчинення домашнього насилля, відсутність, на даний час, можливості примирення у сторін, що дало суду підстави дійти висновку про наявність ризиків щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема фізичного та психологічного за місцем реєстрації, проживання заявника ОСОБА_1 .

При цьому суд виходить з наявності встановлених в судовому засіданні фактів вчинення психологічного насильства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , а тому заслуговують на увагу доводи заявника про те, що його дії призвели до побоювання заявника за свою безпеку.

Беручи до уваги наведені обставини, суд зважає, що наявний високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

Суд вважає, що вжиті розумні заходи для захисту заявника та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Судом враховується, що заявлені види заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, відповідають вимогам ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника знайшли своє підтвердження, а тому заяву слід задовольнити і з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд вважає необхідним видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 із встановленням декількох заявлених заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», строком в шість місяців.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що подана заява підтверджена належними та допустимими доказами, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5,12, 76-83, 259, 263-265, 3501-350-6, 354 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 - задовольнити.

Видати обмежувальний припис терміном шість місяців, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти обов`язки, а саме:

- Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

- Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

- Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

- Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним.

Скерувати копію рішення суду до Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області для взяття кривдника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на профілактичний облік.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Калініченко Л. В.