ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/959/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

секретаря судового засідання Романської К. М.,

за участі:

представника ОСОБА_1 - адвоката Гонти М. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/20303/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Скиби Віталія Михайловича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року, ухваленого суддею Грицай К. М. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів у розмірі 24612,25 грн. та понесених судових витрат у розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2019 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ звернутий до виконання та виконується у примусовому порядку, однак відповідач ОСОБА_1 не виконує рішення суду та не сплачує аліменти. Зазначає, що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів з 19 листопада 2019 року по 28 вересня 2020 року становить 24612,25 грн., а тому підлягає стягненню.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 неустойку за несплату аліментів за період з 01 червня 2020 року до 28 вересня 2020 року в сумі 6737 (шість тисяч сімсот тридцять сім) грн. 27 коп. Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 230 грн. 16 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 адвокат Скиба В. М. подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 - у своїй апеляційній скарзі просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає, що рішення місцевого суду зроблено без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає,що її вини у виникненні заборгованості немає, оскільки аліменти стягнуто на підставі судового наказу про який вона дізналась тільки в жовтні 2020 року і отримавши інформацію про заборгованість по аліментах вона одразу їх оплатила, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Зазначає, що вона не могла знати про заборгованість, оскільки жодних документів з виконавчої служби не отримувала зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження .

ОСОБА_2 - просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині нарахування неустойки за прострочення аліментів та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 пеню за прострочення аліментів в сумі 20831,30 грн. Витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір просить стягнути з відповідача.

Зокрема зазначає, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2021 року розрахунок заборгованості по аліментах, здійснений ДВС було визнано неправомірним лише в частині заборгованості за листопад 2019 року та серпень, вересень 2020 року, в той час як суд першої інстанції помилково вважав, що даний розрахунок визнаний неправомірним в цілому.

Крім того, як зазначає апелянт, в рішенні взято за основу період з 01 червня по 28 вересня 2020 року, однак при визначення заборгованості аліментів станом на 1 червня 2020 року заборгованість по аліментах згідно згідно з розрахунком ДВС від 23 червня 2021 року зробленого на підставі вищезазначеної ухвали суду (виправлений) становила 13 644, 55 грн., а тому розрахунок зроблений невірно.

Вважає, що неустойка за несвоєчасну сплату аліментів складає 35 083,28 грн., однак, із врахуванням того, що сума пені не може перевищувати суму заборгованості, з відповідача слід стягнути 20831,30 грн. Пені.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гонта М. С. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити з підстав, наведених у ній, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скиби В. М. залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторони у справі, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Скиби В. М. - відмовити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення місцевого суду не в повній відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 14 липня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року.

У даному шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , 2003 року народження.

12 травня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 08 липня 2020 року, наданого державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинським Т., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 19 листопада 2019 року та станом на 28 вересня 2020 року становить 24612,25 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2021 року було визнано неправомірним розрахунок заборгованості по аліментах від 08 липня 2020 року, здійснений державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинським Т.Р. в частині розрахунку розміру доходу, суми аліментів та розміру заборгованості за листопад 2019 року та серпень, вересень 2020 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 23 червня 2021 року №34768, наданого державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Любим А., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 19 листопада 2019 року по 22 квітня 2021 року становить 6498,85 грн.

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 10.02.2021 року ОСОБА_1 отримала доходи за 2020 рік в сумі 14159 грн.

Розрахунками заборгованості по аліментах, наданими Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Чорній Н. І. підтверджено заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.01.2019 року в сумі 16853,00 грн., станом на 03.07.2019 року в сумі 25205,17 грн., станом на 01.03.2020 року в сумі 4276,50 грн., станом на 29.09.2020 року в сумі 3449,08 грн., станом на 03.12.2020 року в сумі 10701, 25 грн.

Постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби від 03.12.2020 року у ВП №62424649 скасоване тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України у зв`язку із відсутністю заборгованості зі плати аліментів.

Квитанціями №29750223 від 03.12.2020 року на суму 10701,25 грн. та від 19.10.2020 року підтверджено сплату заборгованості по аліментах ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись в повній мірі.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає відстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Колегія суддів зазначає ,що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач не надав ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини. Однак повність погодитись з таким рішенням суду не можна.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Гонта М.С. вказував на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини ОСОБА_1 , оскільки судовий наказ у даній справі про стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 19 листопада 2019 року місцевим судом був виданий майже через півроку 12 травня 2020 року, а виконавче провадження було відкрито лише 26 червня 2020 і виклику від державного виконавця чи повідомлення про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала. При цьому зазначив, що дізнавшись у жовтні 2020 року про заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 одразу 19 жовтня 2020 року оплатила 19049 грн., а 03 грудня того ж року оплатила ще 10701,25 грн., чим погасила загальний борг, про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова державного виконавця про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 3 грудня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, та як було встановлено судом, судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, виданий тільки 12 травня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

На підставі даного судового наказу державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Старжинським Т.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2020 року.

Згідно ст.28 Закону України '' Про виконавче провадження ''копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, будь-яких даних щодо надсилання рекомендованим поштовим відправленням про направлення ОСОБА_1 зазначених вище постанов державного виконавця матеріали справи не містять.

Постановляючи рішення у даній справі місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у несплаті нею аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 починаючи з 19 листопада 2019 року по травень 2020 року є недоведеною, оскільки відповідачка не знала і не могла знати про наявність даного судового наказу у зв`язку з його видачею судом майже через пів року -12 травня 2020 року, від дати початку нарахування аліментів, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо наявності вини ОСОБА_1 в несплаті заборгованості за вказаний період є необґрунтованими.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності вини ОСОБА_1 у несплаті нею аліментів за інший період з 1 червня по 28 вересня 2020 року, оскільки її вина у несплаті заборгованості є недоведеною .

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 було відомо про судовий наказ, виданий Тернопільським міськрайонним судом 12 травня 2020 року про стягнення з неї аліментів, а також про відкриття виконавчого провадження за даним судовим наказом, та вчинення виконавчих дій матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у простроченні сплати заборгованості по сплаті аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 1 червня по 28 вересня 2020 року, та відповідно, і підстав для стягнення неустойки за їх несплату.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволення позовних вимог та винести в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Скиби Віталія Михайловича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року в частині часткового задоволення позовних вимог та стягнення судового збору скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення , яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів за період з 1 червня 2020 року до 28 вересня 2020 року відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді