ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9710/21 Справа № 2-3937/11 Суддя у 1-й інстанції - Ан О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 435/854/12

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 17 вересня 2012 року, яке ухвалено суддею Ан О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складення повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.02.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № М 120/054/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 87 130 дол. США, зі сплатою 14 % річних з терміном повернення кредиту до 22.02.2010 року.

В якості забезпечення по Договору кредиту, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , 23.02.2007 року було укладено договір застави автотранспортних засобів №120/034-З-М 120/054/07, відповідно до п.1.1 якого в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту передано транспортні засоби, а саме: автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційни номер НОМЕР_4 , а також, в якості забезпечення по Договору кредиту 23.02.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №120/035-П-М 120/054/07.

Однак ОСОБА_1 своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 27.02.2012 року, утворилась заборгованість в сумі 576 197 грн. 40 коп., яка складається із 35 809,17 доларів США - заборгованості за кредитом, що за курсом НБУ становить 286 000,68 грн.; 16 045,87 доларів США - заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ становить 128 155,15 грн.; 146,72 доларів США суми простроченої заборгованості за комісією, що за курсом НБУ становить 1 171,82 грн.; суми простроченої заборгованості за комісією - 2 112,93 грн.; 4 872,04 доларів США - пені за несвоєчасне повернення кредиту, що за курсом НБУ становить 38 912,01 грн.; 3 520,52 доларів США - пені за несвоєчасне повернення відсотків, що за курсом НБУ становить 12 144,07 грн.; 105 343,05 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків; 295,20 доларів США інфляційних витрат за відсотками, що за курсом НБУ становить 2 357,68 грн. яку позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат по справі.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 вересня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 576 197,40 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по сплаті держмита в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 120 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 вересня 2012 року скасовано в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № М 120/054/07 від 23 лютого 2007 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог з тих підстав, що справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 , судові виклики про розгляд справи відповідачем не отримувались, у зв`язку із чим було порушено право відповідача на участь в судовому засіданні та надання пояснень по справі.

Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази правомірності нарахування Банком заборгованості по комісії, та взагалі відсутній підстави для її стягнення.

Зауважує на тому, що позивач не має права вимагати сплати відповідачем ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором по 27.02.2012 року, оскільки позивачем було направлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, що відповідно до п.4.4 Кредитного договору свідчить про дострокове припинення кредитного договору.

Крім того апелянт наполягає на безпідставному стягнення із нього інфляційних втрат, оскільки у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти та зауважує, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, тому вважає, що розмір пені підлягає пропорційному зменшенню.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ч. 2 ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ч.6 ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 4 ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу ОСОБА_1 судової повістки про призначення справи до розгляду на 17 вересня 2012 року, що не відповідає вимогам ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 , який належним не повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.02.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № М 120/054/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 87 130 дол. США, зі сплатою 14 % річних з терміном повернення кредиту до 22.02.2010 року.

В якості забезпечення по Договору кредиту, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , 23.02.2007 року було укладено договір застави автотранспортних засобів №120/034-З-М 120/054/07, відповідно до п.1.1 якого в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту передано транспортні засоби, а саме: автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки YOUYI, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , а також, в якості забезпечення по Договору кредиту 23.02.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №120/035-П-М 120/054/07.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Укрсоцбанк» посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків, станом на 27.02.2012 року, утворилась заборгованість в сумі 576 197 грн. 40 коп., яка складається із 35 809,17 доларів США - заборгованості за кредитом, що за курсом НБУ становить 286 000,68 грн., 16 045,87 доларів США - заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ становить 128 155,15 грн., 146,72 доларів США суми простроченої заборгованості за комісією, що за курсом НБУ становить 1 171,82 грн., суми простроченої заборгованості за комісією - 2 112,93 грн., 4 872,04 доларів США - пені за несвоєчасне повернення кредиту, що за курсом НБУ становить 38 912,01 грн., 3 520,52 доларів США - пені за несвоєчасне повернення відсотків, що за курсом НБУ становить 12 144,07 грн., 105 343,05 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, 295,20 доларів США інфляційних втрат за відсотками, що за курсом НБУ становить 2 357,68 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат по справі.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначено у статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно ч. 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із матеріалів справи, позичальник ОСОБА_1 отримав кредитні кошти за кредитним договором від 23 лютого 2007 року в іноземній валюті в розмірі 87 130 доларів США, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 14 % річних, строком до 22.02.2010 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 27.02.2012 року, за розрахунком позивача, за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 576 197 грн. 40 коп., яка складається із 35 809,17 доларів США - заборгованості за кредитом, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 286 000,68 грн.; 16 045,87 доларів США - заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 128 155,15 грн.; 146,72 доларів США суми простроченої заборгованості за комісією, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 1 171,82 грн.; суми простроченої заборгованості за комісією - 2 112,93 грн.; 4 872,04 доларів США - пені за несвоєчасне повернення кредиту, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 38 912,01 грн.; 3 520,52 доларів США - пені за несвоєчасне повернення відсотків, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 12 144,07 грн.; 105 343,05 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків; 295,20 доларів США інфляційних витрат за відсотками, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 2 357,68 грн.

Колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором яка складається із 35 809,17 доларів США - заборгованості за кредитом, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 286 000,68 грн., що є різницею між фактично отриманими позичальником коштами та сплаченими ним коштами в рахунок погашення кредитної заборгованості.

При цьому колегія судів вважає за необхідне зауважити, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк», просив стягнути заборгованість за кредитним договором не в валюті надання кредиту, а в еквіваленті, який визначено позивачем за курсом НБУ станом на 05 липня 2012 року, відповідно до якого один долар США вартував 7,9868 грн. (том 1 а.с.65-66), тому

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 16 045,87 доларів США - заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 128 155,15 грн., колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 4.4 кредитного договору № М 120/054/07 від 23 лютого 2007 року передбачено, що у разі непогашення простроченого чергового платежу за Кредитним договором та/або процентів протягом терміну, визначеного у п. 4.3 Кредитного договору, тобто до двадцятого числа наступного місяця, заборгованість за Кредитом та процентам за фактичний час користування Кредитом, нараховані штрафні санкції у повній сумі підлягають погашенню до 20-го числа місяця, наступного за місяцем кінцевого терміну погашення простроченої заборгованості, зазначеного в п. 4.3 Кредитного договору, при цьому строку користування Кредитом вважатиметься достроково припиненим.

Так, з розрахунку суми заборгованості за договором кредиту наданим суду позивачем, видно, що відповідач ОСОБА_1 останній платіж по кредиту в розмірі 2421 дол. США, здійснив 20 листопада 2008 року (том 1 а.с.16).

Окрім того, з листа - вимоги позивача, надісланого на адресу відповідача ОСОБА_1 щодо повного погашення ними заборгованості за договором кредиту, вбачається, що ця вимога надіслана відповідачу 13 лютого 2009 року (том 1 а.с.18).

Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів 13.02.2009 року, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальника, що зумовило для нього виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення відсотки.

З наведеного вище слідує, що пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків, позбавляє позивача права нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, оскільки таке право було припинено пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду, у висновоку, викладеному у Постанові від 28.03.2018 року у аналогічній справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 887,04 доларів США - заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 7 084,70 грн., розмір яких нараховано позивачем станом до 13 лютого 2009 року, тобто до припинення дії Кредитного договору, після чого Банк не вправі нараховувати визначені Кредитним договором відсотки, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо незгоди відповідача ОСОБА_1 із розміром заборгованості за відсотками, заслуговують на увагу.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № М 120/054/07 від 23 лютого 2007 року, яка складається із 146,72 доларів США - суми простроченої заборгованості за комісією, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 1 171,82 грн.; суми простроченої заборгованості за комісією - 2 112,93 грн. колегія суддів вважає, що в задоволенні вказаних позовних вимог позивача слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Згідно п. 8, 9 ч. 1 cт. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити, зокрема, порядок зміни і припинення дії договору та права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Порядок реалізації норми ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» регламентовано Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила).

У Постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України вказав, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення п 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, яка ставить 87 130 доларів США, порядок надання та повернення кредитних коштів, нарахування та сплату відсотків, порядок сплати за кредит, права та обов`язки сторін, строк дії договору та відповідальність сторін. Позивач особистим підписом засвідчив, що він ознайомлений з умовами Кредитного договору, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору було вільним.

При цьому, умовами Кредитного договору між сторонами не було погоджено розмір комісій, які нараховуються Банком у зв`язку з порушенням позичальником кредитних зобов`язань, а в пункті 2.6 Кредитного договору зазначено про те, що сплата комісій здійснюється позичальником в розмірі, який міститься в Додатку 1 до цього Договору і є складовою частиною цього Договору, при цьому Додаток 1 до Кредитного договору відсутній в матеріалах справи, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 146,72 доларів США - суми простроченої заборгованості за комісією, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 1 171,82 грн.; суми простроченої заборгованості за комісією - 2 112,93 грн.

Також колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 4 872,04 доларів США - пені за несвоєчасне повернення кредиту, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 38 912,01 грн.; 3 520,52 доларів США - пені за несвоєчасне повернення відсотків, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 12 144,07 грн. та 105 343,05 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до пункту п.4.4 Кредитного договору позичальник 13.02.2009 року був зобов`язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Ураховуючи викладене, саме з 13 лютого 2009 року у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Проте, матеріалами справи встановлено, що з позовом Банк звернувся 28 квітня 2011 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

Відповідач ОСОБА_1 , який не був повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції у зв`язку з чим не міг заявити клопотання про застосування строків позовної давності, наполягає в апеляційній скарзі на застосуванні строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у Постанові від 17.04.2018 року у справі № 200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не мав змоги подати заяву про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки справа була розглянута у заочному порядку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки сторонами в кредитному договорі самостійно погоджено умови зміни строку виконання грошового зобов`язання зі сплати кредиту у повному обсязі, наявні обставини для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 4 872,04 доларів США - пені за несвоєчасне повернення кредиту, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 38 912,01 грн.; 3 520,52 доларів США - пені за несвоєчасне повернення відсотків, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 12 144,07 грн. та 105 343,05 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, про що заявлялося стороною відповідача.

Також колегія судів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 295,20 доларів США інфляційних втрат за відсотками, що за курсом НБУ, визначеним позивачем станом на 05 липня 2012 року, становить 2 357,68 грн., з огляду на наступне.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертоюстатті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів Українивід 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалентв іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається

в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти

на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, провадження № 14-727цс19.

На підставі наведеного, враховуючи вищезазначені положення закону та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що в даному випадку передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, у звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в цій частині заслуговують на увагу.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 576 197,40 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 293 085 грн. 38 коп. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № М 120/054/07 від 23.02.2007 року. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 864 грн. 71 коп. та 40 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, пропорційно від задоволених позовних вимог, та з ПАТ«Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1254 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 вересня 2012 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 576 197,40 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 293 085 (двісті дев`яноста три тисячі вісімдесят п`ять) грн. 38 коп. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № М 120/054/07 від 23.02.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 864 (вісімсот шістдесят чотири) грн. 71 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору та 40 (сорок) грн. витрати на ІТЗ судового процесу.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 1254 (одна тисяча двісті п`ятдесят чотири) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: