ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 953/9741/21 Провадження № 2/636/1686/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,
за участю: секретаря судового засідання Шикової К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирного-експлуатаційного відділу м. Харкова, третя особа: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинення певних дій,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирного-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинення певних дій, в якому просить зобов`язати відповідача направити до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 , з числа службових.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що позивач є військовослужбовцем та разом з дружиною і донькою постійно проживають та зареєстровані у вищевказаній службовій квартирі КЕВ м. Харкова. В зазначену квартиру він разом з сім`єю вселився на підставі службового ордера № 015321 від 11.08.2009, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради. На цей час позивач перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 , має календарну вислугу на військовій службі понад 20 років, є учасником бойових дій ООС. Зважаючи на те, що службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та наявності права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, позивач звернувся до житлової комісії в/ч НОМЕР_2 з відповідним проханням. Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 30.04.2021 та наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 838 від 05.05.2021 надано згоду для зняття статусу «службове» з квартири, в якій мешкає ОСОБА_1 з родиною. Але на звернення позивача до КЕВ м. Харкова з приводу підготовки та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа з службових, він отримав відмову, яка мотивована тим, що надання військовослужбовцю постійного житла шляхом виключення його з числа службової житлової площі проводиться у разі відповідності займаного житла нормам житлового законодавства. Займана житлова площа не відповідатиме встановленій для даного населеного пункту нормі забезпечення постійним житлом 8,3 кв.м на особу, що буде підставою для зняття з квартирного обліку. Також було зазначено, що під час надання житлових приміщень не допускається заселення до однієї кімнати особами різної статі, старшими 9 років, тому звернувся до суду цим позовом.

Не погоджуючись з даним позовом, представник відповідача надав відзив, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити та зазначає, що службові приміщення надаються в межах не менше визначеного в установленому порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в Харківській області складає 8,3 кв.м.
Представник позивача адвокат Максимов М.І. надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 в судове засідання не явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з послужного списку військовослужбовця ОСОБА_1 про проходження дійсної військової служби у Збройних Силах України, ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України з 22.12.1998 по теперішній час (а.с. 17). Таким чином, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі понад 20 років.

ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 (а.с. 19). В зазначену квартиру позивач ОСОБА_1 вселився на підставі службового ордера № 015321 від 11.08.2009, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби (а.с. 13).

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 з даної квартири знято статус «службова», що підтверджується витягом з протоколу № 4 від 30.04.2021 (а.с. 15).

ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак з відповіді № 2382 від 15.05.2021 КЕВ м. Харкова вбачається, що надання військовослужбовцю постійного житла шляхом виключення його з числа службової житлової площі проводиться у разі відповідності займаного житла нормам житлового законодавства. Займана житлова площа не відповідатиме встановленій для даного населеного пункту нормі забезпечення постійним житлом 8,3 кв.м на особу, що буде підставою для зняття з квартирного обліку. Також було зазначено, що під час надання житлових приміщень не допускається заселення до однієї кімнати особами різної статі, старшими 9 років (а.с. 12).

Отже, позивач є військовослужбовцем, має календарну вислугу більше 20 років, є учасником ООС, ветераном війни - учасником бойових дій, на підтвердження чого надано посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 20), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова у Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 17.05.2005 та у першочерговій з 21.01.2018, що підтверджується довідкою про перебування на обліку № 2101 від 28.04.2021, але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирного - експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Посилання відповідача на не відповідність житлової площі квартири, встановленій в даному населеному пункті, що є підставою для відмови у виключенні житла з числа службового, не пов`язане з предметом позову, та не може бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового.
Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирним-експлуатаційним відділом м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командиру військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, квартирний-експлуатаційний відділ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд зазначив, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, мав на момент звернення до суду вислугу на військовій службі понад 20 років, є учасником ООС, ветераном війни - учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав, отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Квартирний-експлуатаційний відділ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу. Немотивована бездіяльність квартирного-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, судовий збір підлягає стягнення з відповідача в дохід держави.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового розміру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (2270,00 грн.*0,4 = 908,00 грн.).

Дана позовна заява містить вимогу немайнового характеру.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, третя особа: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинення певних дій, задовольнити.

Зобов`язати квартирний-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_2 з числа службових квартирного-експлуатаційного відділу

Стягнути з квартирного-експлуатаційного відділу м. Харкова в дохід держави судові витрати, які складаються з судового збору, в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -