Справа №705/4667/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. В позові позивач вказує, що 09 жовтня 2020 року за участі відповідача сталася дорожньо- транспортна пригода внаслідок чого було пошкоджено напівпричеп «Schmitz», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на праві приватної власності. Згідно з протоколом серії ОБ № 137279 від 21.01.2021 про адміністративне правопорушення, 09.10.2020 о 22 год. 30 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем Мерседес, на 226 км а/д Київ-Одеса, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості та скоїв зіткнення з напівпричепом SCHMITS, д.н.з. НОМЕР_1 автомобіля Рено, що рухався попереду в попутному напрямку. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року у справі № 705/460/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При розгляді справи № 705/460/21 була встановлена вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення. Згідно акту №ОУ-0000453 від 26 листопада 2020 року, вартість відновлювального ремонту напівпричепу складає 43 657 грн. 77 коп. з ПДВ, який був оплачений позивачем. Згідно видаткової накладної №8759 від 05 листопада 2020 року вартість заміненої задньої шини напівпричепу становить 6 250 грн. 01 коп. з ПДВ, яка була оплачена позивачем. Позивач вказує, що на відновлення напівпричепу Schmitz, д.н.з. НОМЕР_1 ним було витрачено 49 907 грн. 78 коп., що являється майновою шкодою отриманою внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 09 жовтня 2020 року. У позові також зазначено, що позивачем отримано від ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» страхове відшкодування в розмірі 23 038 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 2 500 грн.), однак страхова виплата не покриває розміру фактично завданих матеріальних збитків, залишок за якими становить 26869 грн. 78 коп., що і стало підставою для звернення з позовом до суду. 29 липня 2021 року на адресу відповідача була направлена претензія/вимога про сплату відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, яка отримана ним не була з тих причин, що він відмовився її отримувати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка виразилась у стражданнях, які він був змушений пережити через протиправні дії з боку відповідача, які призвели до ДТП та їх наслідків. Позивач вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Ухвалою судді від 17.11.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Ухвала судді про відкриття провадження у справі, а також копія позовної заяви з додатками, направлена відповідачу повернулася з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подавала.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи до Уманського РВП УВП ГУНП в Черкаській області надійшов рапорт про те, що 09.10.2020 о 22:30 год. на 236 км а/д Київ-Одеса сталася ДТП за участю автомобіля Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Рено, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом Шмітс, д.н.з. НОМЕР_1 під коруванням ОСОБА_3 . За результатами проведеної перевірки повідомлень зареєстрованих в ЖЄО Уманського РВП за № 3842 та № 4539 встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм автобуса Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 п. 2.3б, п.12.1 ПДР України, відповідальність за які передбачена ст.. 124 КУпАП. 21.01.2021 відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративні правопорушення серії ОБ № 137279.

10.10.2020 ОСОБА_2 надав письмові пояснення, в яких вказав що він працює водієм на фірмі «Логістік М» та 09.10.2020 він керував автомобілем Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 та неподалік м.Умань почав засинати та потрапив у ДТП. ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях вказав, що по факту вину визнає та претензій не має.

26.05.2021 постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. У постанові зазначено, що у судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення визнав.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями відповідача ОСОБА_2 , водія автомобіля Mersedes, номерний знак НОМЕР_2 , та заподіянню шкоди автомобілю Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом Schmitz Gotha, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 , існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 належить автомобіль марки Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_4 .

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 належить напівпричіп Schmitz Gotha, д.н.з. НОМЕР_1 .

24.06.2021 на адресу позивача ОСОБА_1 за вих..№ 462 ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» надіслало листа в якому вказано, що цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201300039, яким було передбачено франшизу в розмірі 2500 грн. Страхове відшкодування було сплачено потерпілому ОСОБА_1 за мінусом франшизи у розмірі 2500 грн.

19.07.2021 на адресу позивача ОСОБА_1 за вих..№ 549 ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» надіслало листа в якому вказано, що розрахунок вартості відновлюваного ремонту було здійснено за допомогою зовнішнього незалежного програмного забезпечення, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту становить 25538 грн.

29.07.2021 на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про відшкодування завданої шкоди.

25.11.2020 ТОВ «Бодекс-Україна» видало ОСОБА_1 рахунок -фактуру № СФ-0000632 про оплату робіт, послуг та матеріалів на суму 43657,77 грн.

26.11.2020 складено Акт № ОУ-0000453 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за підписом замовника ОСОБА_1 та виконавця ТОВ «Бодекс-Україна» на загальну суму виконаних робіт 36381,47 грн.

На підтвердження оплати послуг зазначених в Акті № ОУ-0000453 від 26.11.2020 позивач надав платіжне доручення № 165 від 26.11.2020 про оплату на рахунок ТОВ «Бодекс-Україна» грошових коштів в сумі 37000 грн. та платіжне доручення № 166 від 26.11.2020 про оплату на рахунок ТОВ «Бодекс-Україна» грошових коштів в сумі 6657,77 грн.

Крім того, 05.11.2020 ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Смарт Шина» внесено плату у сумі 34100 грн. за товар, а саме шини, на підставі договору поставки № 270720 від 27.07.2020, що підтверджується рахунком на оплату № 9720 від 05.11.2020; видатковою накладною № 8759 від 05.11.2020 та платіжним дорученням № 152 від 05.11.2020.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно доприписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст.. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таке деліктне правовідношення виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. ст. 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну третьої особи.

Приписи ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачають, що у зв`язку з пошкодженням т/з відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом Т/З з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу (далі - т/з) відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом т/з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Як встановлено судом, страховик визначив розмір страхового відшкодування у зв`язку з виниклою ДТП в сумі 25538 грн.. Страховик виплатив страхове відшкодування позивачеві у вказаній вище сумі, що підтверджується матеріалами справи, і позивач не заперечує її отримання. Тобто страхове відшкодування позивачеві було виплачене страховиком і спір між ними з приводу суми був відсутній.

Суд зауважує, що позивачем до матеріалів справи не було долучено відповідних документів щодо оцінки транспортного засобу Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом Schmitz Gotha, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу з напівпричепом, в результаті його пошкодження при ДТП, виходячи з того, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, що повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методиці (зареєстровано у МЮ України 24.11.2003 р. за N 1 074/8 395.

Надані позивачем документи на підтвердження оплати виконаних робіт щодо ремонту автомобіля з напівпричепом не є належним доказом вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу з напівпричепом, в результаті його пошкодження при ДТП.

Пунктом 2.4 Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Клопотання про призначення судово - автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, на даний час у справі не заявлено.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Тому у задоволенні позовних вимог в частині майнового відшкодування слід відмовити у повному обсязі.

Суд також встановив, що шкоду майну позивача було завдано саме внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача - фізичної особи - у справі.

Як випливає із положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пл. ВС України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р., заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно із п. 5 цієї ж постанови Пленуму ВС, згідно із загальними підставами цивільно - правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та винуватість останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також - інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач у вимогах до відповідача - фізичної особи - в частині стягнення моральної шкоди такі свої вимоги обґрунтовує, фактично тим, що він був дуже пригнічений вказаним фактом, оскільки в напівпричепі перевозилася продукція, напівпричіп перебував в охайному та непошкодженому стані, після ДТП він відразу ж втратив у вартості, що вплинуло на його психоемоційний стан.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданнях з приводу пошкодження належного майна. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 3000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжного доручення 9249-3398-8755-3131, позивачем сплачено 3178 грн. судового збору (а.с. 8).

Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 3000 грн., що становить 9,41 % (3000 х 100 % : 31869), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 299,04 грн. потрібно покласти на відповідача (3178 х 9,41%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 258, 259, 263-264, 274, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_7 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн., а також судовий збір в розмірі 299,04 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік