Справа № 355/1526/20
Провадження № 2/355/352/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

за участю секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши в приміщенні суду в селищі Баришівка Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Браговіщенської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області про зняття заборони відчуження нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2020 року представник позивача адвокат Булах М.А. звернулась до Баришівського районного міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить припинити (зняти) обтяження у формі заборони на нерухоме майно (невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно), яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )., накладене за повідомленням Ощадбанку Ульяновського району Кіровоградської області від 05.11.1987, зареєстроване Благовіщенською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області в реєстрі 26 червня 2008 року за № 7463902; зобов`язати Благовіщенську районну державну нотаріальну контору виключити запис про проведення державної реєстрації обтяження реєстраційний номер 7463902, зареєстроване 26.06.2008 року Благовіщенською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області на підставі повідомлення від 05.11.1987 Ощадбанку Ульяновського району Кіровоградської області. Архівний запис 78410-1212 від 10.08.2000.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що приблизно в лютому 2020р., маючи на меті продаж власної земельної ділянки (кадастровий номер: :06:042:0061, розташованої за адресою: Київська область, Баришевський р-н, Дернівська сільська рада, СТ «Озерне», діл.0061, позивач звернувся до нотаріуса Однак, в нотаріальній конторі дізнався, що зареєструвати відповідну угоду неможливо у зв`язку з накладеною на все нерухоме та нерухоме майно позивача, забороною відчуження.

Ухвалою суду від 13 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провдаження. Даною ухвалою суду також роз`яснено право відповідача на подачу до суду відзив на позовну заяву.

Від відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. також клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Відповідач - Браговіщенської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області даним правом не скористався і не направив до суду відзив на позов.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутність.

Представник відповідача 2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 0.08га № НОМЕР_2 для ведення садівництва, розташована на території Дернівської сільради СТ «Озерне», що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 082195, виданого Дернівською сільською радою 14.01.1999 на підставі рішення виконкому Дернівської сільської ради народних депутатів. (а.с 19-20)

Кадастровий номер вказана земельної ділянки :06:042:0061 і розташована СТ «Озерне», діл 0061, у Баришівському районі Київської області.

Маючи на меті продаж вказаної земельної ділянки, звернувся до нотаріуса приблизно у лютому 2020 року, однак в нотаріальній конторі дізнався, що зареєструвати відповідну угоду неможливо у зв`язку з накладеною на все нерухоме та нерухоме майно позивача, забороною відчуження.

В ході перевірки відомостей в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено, що в даному реєстрі міститься обтяження належного ОСОБА_1 , нерухомого майна, а саме: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження №7463902, зареєстроване 26.06.2008 Благовіщенською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області на підставі повідомлення від 05.11.1987 Ощадбанку Ульяновського району Кіровоградської області. Архівний запис 78410-1212 від 10.08.2000.

Після отримання вищенаведеної інформації, ОСОБА_1 . З квітня звернувся до Благовіщенської районної державної нотаріальної контори із запитом щодо отримання інформації відносно підстав реєстрації заборони на відчуження належного мені рухомого та нерухомого майна.

Листом від 27.04.2020 нотаріальною конторою було повідомлено, що «відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі Реєстр) стосовно даного арешту були перенесені з книг (реєстрів, алфавітних книг) лише 26.06.2008 року на основі архівних даних. А тому Благовіщенська районна державна нотаріальна контора не взмозі допомогти та рекомендує звернутися до відділення Ощадбанку ( АДРЕСА_1 ) на підставі повідомлення якого була внесена заборона».

Як зазначає позивач, він ніколи не був клієнтом Ощадбанку, не мав з такою банківською установою жодних юридичних стосунків, не отримував будь-яких повідомлень про накладання будь-яких заборон на відчуження, не має та не мав одних заборгованостей, не виступав поручителем та ін..

04.05.2020 позивач звернувся до Територіально відокремленого безбалансового відділення №10010/095 філії Кіровоградського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за адресою Кіровоградська області, Благовіщенський р-н, м.Благовіщенське вул. Промислова, буд.23/54 із запитом щодо підстав направлення 05.11.1987 Ощадним банком повідомлення до Благовіщенської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області щодо заборони на відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

21.05.2020 з банку надійшла відповідь де зазначалось, що жодних документів, що стосувалися взаємовідносин банку з ОСОБА_1 немає, неможливо встановити чи був останній колись клієнтом даної установи та чи було накладено вищезазначену заборону. Також останнього повідомлено, що у 1987 році такої установи, як ОСОБА_2 не існувало взагалі, а саме «В період з 1987 року по 1999 рік існував спочатку як Сбербанк СРСР, а потім як Державний спеціалізований комерційний банк України, в 1988 році юридичної назви Ощадбанк не існувало. Довести що в той період було накладено заборону саме нашим банком, неможливо.

15 квітня 2020 року позивач звернулася до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Любарецьке» із пропозицією щодо укладення договору оренди земельної ділянки розміром 4.117га для ведення товарного сільськогосподар-ського виробництва, розташованої на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області. Проте, отримала відмову, оскільки на вказаній земельній ділянці наявна заборона в реєстрі (а.с. 9).

Так, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на ім`я позивача зареєстровано обтяження, а саме заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7463902; зареєстровано 26.06.2008 року Благовіщенською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області підстава обтяження: повідомлення б/н, 05.11.1987, Ощадбанк Ульяновського району Кіровоградської області; об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; додаткові дані: архівний запис 78410-1212, архівна дата: 10.08.2000 року (а.с. 14).

Згідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими іелектронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 3, 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що згідно відповіді на запит від 27 квітня 2020 року за № 67/01-16, Благовіщенська районна державна нотаріальна контора повідомила, що заборона на рухоме та нерухоме майно була накладена 10.08.2000 року, архівний запис 78410-1212 на підставі повідомлення від 05.11.1987 року б/н відділенням ощадного банку (в той час така заборона реєструвалась лише в книгах реєстрі, алфавітній книзі). Відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно даного арешту були перенесені з вищевказаних книг лише 26.06.2008 року на основі архівних даних (а.с. 15).

Згідно листа від 21.05.2020 за № 109.26-12/139/33595/2020-10/вих., Філія Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» повідомила, що в період з 1987 року по 1999 рік банк існував спочатку як Сбербанк СРСР, а потім як Державний спеціалізований комерційний банк України, в 1988 році юридичної назви Ощадбанк не існувало, тобто довести, що в той період було накладено заборону саме їхнім банком, неможливо. Національним Банком України № 130 від 27.11.2018 року «Про затвердження Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку та банків України» встановлено граничний строк зберігання кредитних справ, який становить 5 років. Таким чином, неможливо встановити чи бул клієнтом банку ОСОБА_1 , в зв`язку з чим накладалась заборона, чи відповідає дійсності запис в Державних реєстрах, оскільки в АТ «Ощадбанк» відсутні копії повідомлень про накладення обтяжень чи договорів на підставі яких можливо було накладено заборону. Тому надати будь-яку ідентифікуючу інформацію, щодо ОСОБА_1 та згідно яких документів було зареєстровано обтяження по повідомленню б/н від 05.11.1987 у АТ «Ощадбанк» не має юридичних підстав (а.с. 17).

Наявність вищевказаного запису про заборону відчуження перешкоджає позивачу у реалізації здійснення його права власності нерухомим майном, зокрема в частині розпорядження ним, що є порушенням ч. 1 ст.319 ЦК України яка встановлює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Відповідно Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; нормативно-правовий акт № 31/5 від 09.06.1999 наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

Відповідно п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

На момент вчинення державним нотаріусом нотаріальної дії, щодо накладання заборони на відчуження вищевказаного майна, діяв Наказ Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5 про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції від 17.10.2000, яким повинен був керуватись державний нотаріус, відповідно до якого передбачено, що нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, будівлі, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи за місцем розташування земельної ділянки, а також у випадках, передбачених законодавством, за місцем реєстрації рухомого майна, накладає заборону їх відчуження зокрема: за повідомленням банку (фінансової установи), іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Відповідно до вищезазначеної Інструкції накладання заборони провадиться зокрема шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, іншої юридичної особи про видачу позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Один примірник повідомлення з написом нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку або іншій юридичній особі, що видали позичку, відповідному органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, а другий - залишається у справах нотаріуса.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Приписами ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 317, 328 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією абозаконом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободa, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що вимоги позивача щодо зняття обтяження (припинення) заборони на нерухоме майно, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Браговіщенської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області про зняття заборони відчуження нерухомого майна задовольнити.

Припинити (зняти) обтяження у формі заборони на нерухоме майно (невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно), яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )., накладене за повідомленням Ощадбанку Ульяновського району Кіровоградської області від 05.11.1987, зареєстроване Благовіщенською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області в реєстрі 26 червня 2008 року за № 7463902.

Зобов`язати Благовіщенську районну державну нотаріальну контору виключити запис про проведення державної реєстрації обтяження реєстраційний номер 7463902, зареєстроване 26.06.2008 Благовіщенською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області на підставі повідомлення від 05.11.1987 Ощадбанку Ульяновського району Кіровоградської області. Архівний запис 78410-1212 від 10.08.2000.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Баришівський районний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Червонописький