Справа № 441/1886/21 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/3495/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:32
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «САД-КО» на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою задоволено заяву ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Фермерського господарства «САД-КО» про розірвання договору оренди землі та договору суборенди земельної ділянки.

Заборонено ОСОБА_3 та Фермерському господарству «САД-КО» в особі голови фермерського господарства Бадяка Сергія Богдановича проводити будь-які дії пов`язані з обробітком земельної ділянки, площею 6.719 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право власності від 25.12.2014, індексний номер 31690770, запис про право власності №825385, з кадастровим номером 460910100:23:000:0015, що розташована на території Гродоцької міської ради Львівської області для ведення товарного с/г виробництва, площа якої умовно позначена в схемі розміщення ділянок під номером 2 (а.с. 17-18).

Дану ухвалу оскаржило Фермерське господарство «САД-КО».

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити представнику позивачки у задоволенні поданої ним заяви про забезпечення позову, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Вважає, що стороною позивача не доведено, а судом не встановлено того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про розірвання договорів оренди та суборенди землі.

Стверджує, що застосований судом спосіб забезпечення позову фактично зупинив підприємницьку діяльність фермерського господарства (а.с. 20-23).

Позивачка та її представник, будучи своєчасно (10 та 26 листопада 2021 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 20 грудня 2021 року (а.с. 39, 40), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

А у пункті 7 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року міститься роз`яснення про те, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як стверджується матеріалами справи, предметом позовних вимог є розірвання договорів оренди та суборенди земельних ділянок, наданих в оренду та суборенду «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Однак, можливе судове рішення про задоволення позовних вимог про розірвання договорів оренди та суборенди земельних ділянок не підлягає примусовому виконанню, а відтак суд першої інстанції помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний позивачем спосіб ускладнить «поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_2 ».

В той же час, забезпечення такого позову шляхом накладення заборони (зокрема) Фермерському господарству «САД-КО» проводити будь-які дії пов`язані з обробітком спірної земельної ділянки є прямим обмеженням можливостей господарюючого суб`єкта у здійсненні ним господарської діяльності по «веденню товарного сільськогосподарського виробництва», що є неприпустимим.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову представнику позивачки в задоволенні вимог його Заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони на проведення будь-яких дій пов`язаних з обробітком спірної земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «САД-КО» задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року скасувати і ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 , представнику позивачки ОСОБА_2 , в задоволенні вимог поданої ними Заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.