Провадження № 2/712/145/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення компенсації вартості частки нерухомого майна, визнання права власності на частку у нерухомому майні, а також зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з указаним позовом, просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку у спільній частковій власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 із виплатою їй компенсації вартості частки, та визнати за ним право власності на цю частину квартири.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 листопада 2018 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 травня 2019 року ОСОБА_1 належить 1/3 та 1/6 частини вказаної квартири; відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 травня 2019 року ОСОБА_3 1/6 частина вказаної квартири та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 2018 року ОСОБА_2 1/3 частина вказаної квартири.

Позивач зазначає, що частка квартири відповідачки порівняно до частки квартири його та його матері є малозначною і таку неможливо виділити в натурі.

Він має намір проживати у вказаній квартирі, а спільне володіння та користування таким житлом з відповідачем є неможливим.

Зокрема, вселення відповідача в квартиру та виділ їй частки в порядку користування житловими приміщеннями істотно порушить житлові умови співвласників, створить проблеми спільного користування та обслуговування цього житла.

Просив врахувати, що у квартирі ніхто із співвласників не прописаний та не проживає, а відповідач ОСОБА_2 має свою сім`ю та постійне місце проживання за іншою адресою.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подання відзиву на позов ОСОБА_1 .

Водночас 22 січня 2020 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому вона просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , виділивши їй в користування ізольовану кімнату площею 11,5 кв.м з лоджією, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кімнати площею 8,4 кв.м та 17,3 кв.м з балконом; підсобні приміщення, кухню, два коридори, ванну кімнату, туалет залишити в загальному користуванні.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 1/2 частина, а ОСОБА_3 1/6 частина.

На думку ОСОБА_2 , її частка у вказаній квартирі є значною, а припинення права на таку частку завдасть істотної шкоди, оскільки спірна квартира є її єдиним житлом.

ОСОБА_2 посилається й на те, що планування квартири дозволяє без шкоди для інтересів співвласників визначити порядок користування житлом, враховуючи також ту обставину, що іншими співвласниками не надано доказів неможливості спільного володіння та користування їх власністю.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 березня 2020 року, яку внесено до протоколу судового засідання, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

12 серпня 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому ОСОБА_1 заперечує проти задоволення такого позову з тих підстав, що встановлення порядку користування спірною квартирою буде істотно порушувати його права та права його матері ОСОБА_3 , оскільки запропонований варіант порядку користування не забезпечить відповідної площі житла на розмір частки кожного із співвласників. Крім того, за неприязних стосунків з ОСОБА_2 спільне користування та проживання у спірній квартирі є неможливим.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 3 червня 2020 року у справі призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, на час проведення експертиз провадження у справі зупинено.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2020 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 6 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У вступному слові в судовому засіданні 3 лютого 2021 року ОСОБА_1 , його представник адвокат Солодкова С.І. та третя особа ОСОБА_3 первісний позов підтримали та заперечували проти задоволення зустрічного позову.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Хомік С.Г. проти задоволення первісного позову заперечили та підтримали доводи зустрічного позову.

Заслухавши вступне слово учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 листопада 2018 року та згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 6 травня 2019 року ОСОБА_1 належить 1/2 частка в праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 (а.с.5, 7).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 травня 2019 року ОСОБА_3 є власником 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 . (а.с.9)

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 вересня 2018 року ОСОБА_2 належить 1/3 частка в праві спільної часткової власності вказаної квартири (а.с.54).

Таким чином, сторони є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., що розташована на 2 поверсі 5-ти поверхового будинку (дані технічного паспорту на квартиру, а.с. 55-59).

Як убачається із висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи від 26 серпня 2020 року, дійсна ринкова вартість вищевказаної квартири 693 234 грн без ПДВ; дійсна ринкова вартість 1/3 частини цієї квартири 231 078 грн без ПДВ; виділити в натурі 1/3 частину квартири технічно неможливо.

13 січня 2020 року ОСОБА_3 внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Черкаській області грошові кошти в розмірі 142 800 грн., а 23 жовтня 2020 року додатково 88 278 грн.

Згідно з правовим висновком КЦС ВС, викладеним у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 345/2723/17, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено відповідно до ст. 365 ЦК України, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від якої ВП ВС не відступала.

Аналізуючи доводи позивача за первісним позовом, суд враховує, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом ОСОБА_2 , тоді як позивач ОСОБА_1 має на праві власності інше житло по АДРЕСА_2 , що він визнав у судовому засіданні.

Таким чином, позбавлення ОСОБА_2 її єдиного житла, навіть з виплатою грошової компенсації вартості її частки, призведе до непропорційного втручання в право власності та порушить право на єдине житло.

Доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 може проживати в будинку у своєї дочки в с.Вергуни Черкаського району Черкаської області є безпідставними, оскільки не спростовують доводи ОСОБА_2 про істотність порушення її прав у разі задоволення первісного позову.

Посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ту обставину, що ОСОБА_2 не проживає і ніколи не проживала в спірній квартирі, а також що вона тривалий час здавала її в оренду квартирантам не підтверджено належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, що має наслідком повернення ОСОБА_3 внесених нею на депозитний рахунок суду грошових коштів.

Закріплений у Конституції України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені положеннями ст.ст.16, 386, 391 ЦК.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У конкретному випадку спірні правовідносини стосуються саме встановлення порядку спільного користування квартирою. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року і підтверджена постановою КЦС ВС від 3 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16.

Із технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартир АДРЕСА_1 має загальну площу 61,1 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м. та складається із трьох ізольованих жилих кімнат (площею 8.4 кв.м. , площею 11.5 кв.м. з лоджією, площею 17.3 кв.м. з балконом), а також туалету, ванної кімнати, коридору та кухні (а.с. 57).

Таким чином, ОСОБА_1 належить 30,55 кв.м. загальної площі та 18.6 кв.м. житлової площі; ОСОБА_3 10.18 кв.м. загальної площі та 6.2 кв.м. житлової площі, а ОСОБА_2 20.37 кв.м. загальної площі та 12.4 кв.м. житлової площі.

За таких обставин, суд вважає за можливе встановити конкретний порядок користування квартирою між її співвласниками, а саме: виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 11,5 кв.м. з лоджією; виділити у користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом; виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 8,4 кв.м., а кухню, два коридори, ванну кімнату та туалет залишити в спільному користуванні співвласників.

На думку суду, незначний відступ від відповідності реальних часток ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, не порушить права сторін, оскільки таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, а відтак і не порушує їх прав як власників.

З огляду на викладене, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат між сторонами, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 по 420 грн 40 коп. судового збору з кожного.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення компенсації вартості частки нерухомого майна, визнання права власності на частку у нерухомому майні.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками, а саме: виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 11,5 кв.м. з лоджією; виділити у користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом; виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 8,4 кв.м.; кухню, два коридори, ванну кімнату та туалет залишити в спільному користуванні співвласників.

Повернути ОСОБА_3 сплачені нею 13 січня 2020 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Черкаській області грошові кошти в розмірі 142 800 грн.

Повернути ОСОБА_3 сплачені нею 23 жовтня 2020 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Черкаській області грошові кошти в розмірі 88 278 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 420 грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 420 грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкас протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 22 лютого 2021 року

Суддя: Я.В. Пересунько