Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2258/21 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М.
Категорія 96 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Єригіної І.М.

у цивільній справі №295/2258/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою. Просив встановити факт спільного проживання, пов`язаного спільним побутом членів сім`ї, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування поданої заяви зазначав, що він є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SАRS-CoV-2. Згідно акту спеціального розслідування гострого професійного захворювання, яке сталося 09.10.2020 в комунальному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, нещасний випадок стався внаслідок однократного впливу на ОСОБА_2 шкідливих виробничих факторів, внаслідок якого у неї виникло гостре професійне захворювання, викликане збудником інфекційного захворювання СОVID-19. Гостре професійне захворювання ОСОБА_2 вважається пов`язаним з виробництвом, що підтверджується актом за формою Н-1/П. До 09.10.2020 він з матір`ю спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , та були пов`язані спільним побутом, як члени сім`ї. Після смерті матері він звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирської області із заявою про отримання страхових виплат, передбачених ст. 39 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SАRS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498. Проте, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирської області йому відмовило, оскільки не надано доказів належності його до складу сім`ї померлого медичного працівника відповідно до вимог Сімейного кодексу України.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 23 червня 2021 року заяву задоволено.

Встановлено факт спільного проживання, пов`язаного спільним побутом членів сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У поданій апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що ті докази, які були додані до заяви, не доводять факту проживання заявника однією сім`єю за вказаною адресою з померлою. Так, заявник на момент звернення до суду з позовом має 42 роки та напевно має свою окрему сім`ю, та несе взаємні права та обов`язки у своїх шлюбних відносинах, передбачених СК України. При цьому, всі без виключення докази, які підтверджують факт родинних відносин, передбачених СК України. Додана до вищезазначеної заяви копія паспорта, копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про смерть не доводять фактичного проживання за вказаною адресою. Довідка, яка видана на ім`я ОСОБА_1 у тому, що заявник дійсно зареєстрований за адресою померлої ОСОБА_2 , не підтверджує факт сімейних відносин, а також місця спільного проживання, ведення спільного побуту та наявність взаємних прав та обов`язків, а лише зазначає місце реєстрації проживання.

Вважає, що сукупність всіх доказів, доданих до заяви ОСОБА_1 , свідчить про родинні відносини заявника, але ніяк не містять в собі поняття: «Сім`я» в розумінні СК України. Апелянт також зазначає, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскільки у заяві ОСОБА_1 заявлено про встановлення факту спільного проживання, пов`язаного спільним побутом членів сім`ї, то право особи на отримання страхової виплати є спірним.

Вказана позиція Верховного Суду узгоджена в постанові від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17, в якій суд не може розглядати справу в порядку окремого провадження, якщо із заяви вбачається спір про право.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 7 липня 1978 року Коломийськими міським відділом ЗАГС Івано-Франківської області, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

З копії паспорта заявника вбачається, що він зареєстрований у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки, виданої ОССБ «Кам`янка» від 17.02.2021 р. №25, вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.02.2011 року. Разом з нею за вищевказаною адресою на день смерті був зареєстрований та проживав син ОСОБА_1 . Разом вели спільне господарство, разом оплачували комунальні послуги там інші питання побуту.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 13 жовтня 2020 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації акті цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

З акту спеціального розслідування гострого професійного захворювання, яке сталося 09.10.2020 р. в комунальному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, вбачається, що нещасний випадок стався внаслідок однократного впливу на ОСОБА_2 шкідливих виробничих факторів, внаслідок якого у неї виникло гостре професійне захворювання, викликане збудником інфекційного захворювання СОVID-19. Спеціальне розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 09.10.2020 р. проведено за участю ОСОБА_1 , сина ОСОБА_2 . ОСОБА_4 працювала лікарем загальної практики- сімейним лікарем.

В судовому засіданні суду першої інстанції допитані свідки.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає в одному будинку із заявником 10 років, та працювала в аптеці, яка знаходилась в їхньому будинку на першому поверсі. Мати ОСОБА_6 була лікарем і вона зверталася до неї за порадами, приходила до них в гості. Коли вона приходила до ОСОБА_7 в гості, то завжди бачила її сина, який проживав з нею. ОСОБА_6 проживав з матір`ю останні 5 років. Вона бачила, що ОСОБА_6 з матір`ю разом купували продукти, вели спільне господарство. ОСОБА_6 , коли захворіла його мати доглядав за нею, придбав необхідні ліки, організовував похорони.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона є родичкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Вона познайомилася з ними на весіллі родичів багато років назад й з того часу вони підтримують дружні стосунки. Син завжди проживав з мамою, вони були одним цілим. Син доглядав ОСОБА_7 , й коли вона захворіла. Вона з іншими родичами привозила їм додому ліки для ОСОБА_7 , їх забирав ОСОБА_6 . Похорони організовував син.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 врегульовані «Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою распіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 498 (далі-Порядок) (із змінами станом на 17.06.2020).

Відповідно до п.3 Порядку у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19).

Факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з інфікуванням медичного працівника гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією із спеціального розслідування, що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 34, ст. 1217), та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою (п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №498 одночасно визначено механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб», а також розміри таких страхових виплат.

Відповідно до п.7 Порядку для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають:

1) заяви кожної особи, яка має право на виплату, або уповноваженого представника про призначення одноразової допомоги із зазначенням інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду (за малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або опікун чи піклувальник);

2) копію свідоцтва про смерть медичного працівника (із пред`явленням оригіналу);

3) копії паспорта громадянина України та реєстраційних номерів облікової картки платника податків із пред`явленням оригіналів (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду);

4) копію свідоцтва про народження медичного працівника (у разі виплати грошової допомоги батькам медичного працівника);

5) копію свідоцтва про шлюб (у разі виплати грошової допомоги дружині (чоловікові) медичного працівника);

6) копію свідоцтва про народження дитини (дітей) або відповідне рішення суду (у разі виплати грошової допомоги дитині);

7) примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою;

8) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань);

9) довідку роботодавця про утримання із заробітної плати (доходу) померлого медичного працівника на користь особи, яка має право на утримання, аліментів відповідно до закону або рішення суду (у разі такого утримання);

10) інформацію про рахунки, відкриті в банківських установах для перерахування коштів.

Якщо одна із осіб, які мають право на виплату, відмовляється від отримання одноразової допомоги, грошова частка цієї особи розподіляється між іншими особами, які мають право на таку виплату. Заява про відмову від отримання одноразової допомоги повинна бути нотаріально засвідчена в установленому законодавством порядку.

Тобто, одним із документів, передбачених вказаним переліком, є рішення суду про встановлення статусу члена сім`ї.

Згідно зі ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, зокрема, дружна, власники, їх діти і батьки. Зі змісту даного положення випливає, що членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з ним спільне господарство.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Щодо апеляційних доводів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, що із заяви вбачається спір про право апеляційний суд зазначає наступне.

В даному випадку дорослий син померлого медичного працівника звернувя до суду за правилами окремого провадження, оскільки виникнення можливості звернутися із заявою до Фонду залежить від доведення певних фактів, які не пов`язані із спором про право. Будь-яких вимог майнового характеру ними не заявлено.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

В даному випадку між заявником - особою, яка претендує на страхову виплату, відсутні будь-які суперечності, конфлікти, протиборства, спори, адже згідно ст. 39 вищевказаного Закону, може бути членом сім`ї померлого від коронавірусної хвороби (COVID-19) подати до Фонду заяву про страхову виплату, і страхова виплата буде призначена й виплачена через імперативність наведеної норми й відсутність у Фонду дискреційних повноважень у питанні здійснення страхової виплати. Отже, в даній справі спір про право відсутній.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявник був зареєстрований та дійсно проживав постійно за адресою АДРЕСА_1 , будучи членом сім`ї ОСОБА_2 , яка працювала сімейним лікарем, померла внаслідок короновірусної інфекції, та був пов`язаний з нею спільним побутом. Даний факт повністю підтверджується письмовими доказами та показами допитаних у судовому засіданні свідків, покази яких не містили жодних суперечностей з приводу проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою разом з матір`ю.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 01.09.2021 року.