ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м.Суми

Справа №573/1219/21

Номер провадження 22-ц/816/1828/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2021 року, ухваленого у складі судді Терещенко О.І., в приміщенні Білопільського районного суду Сумської області,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що судовим наказом Білопільського районного суду від 30 листопада 2017 року з нього на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що на даний час він перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює, на утриманні має ще двох дітей, один з яких потребує домашнього догляду та дружина ОСОБА_4 , тому не може сплачувати встановлений судом розмір аліментів.

Посилаючись на вказані обставини, просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/11 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Білопільський районний суд Сумської області рішенням від 12 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права; неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що чинним законодавством не передбачено подання заперечень на заяву про видачу судового наказу, а тому судом не було враховано зміну матеріального стану, а саме те, що він є безробітнім, на його утриманні перебуває двоє дітей від іншого шлюбу та дружина, яка здійснює догляд за сином ОСОБА_5 .

Вказує, що державним виконавцем визначено розмір аліментів відповідно до положень ст. 195 СК України, що складає 2930,25 грн. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Також зазначає, що з 01 квітня 2020 року у нього відсутні доходи, що свідчить про зміну матеріального стану.

Крім того, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем його сім`я має заборгованість за кредитними рахунками у розмірі 185312,57 грн.

Вказує, що відзив подано з порушенням встановленого законом порядку, і без жодних доказів, а тому він не несе жодного доказового змісту з приводу викладених обставин і не може прийматися судом до уваги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 18).

Білопільський районний суд Сумської області судовим наказом від 30 листопада 2017 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5).

10 листопада 2007 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб зі ОСОБА_4 та у період шлюбу у них народилися діти: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6-8).

ОСОБА_1 , а також діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9-11).

З довідки №11 про потребу дитини у домашньому догляді від 27 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_11 з 16 січня 2020 року перебуває на диспансерному обліку і потребує домашнього догляду з 28 січня 2021 року (а. с. 12).

Наказом КНП СОР «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології імені З.Й. Красовицького» від 02 лютого 2021 року № 12-к ОСОБА_4 надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 30 січня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 13).

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивач з 28 вересня 2018 року не працює, звільнений з роботи за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 14-15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів існування обставин, які є підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильних висновків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.

У частині 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 обґрунтував його тим, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що з часу видачі судового наказу про стягнення з його аліментів, тобто з 30 листопада 2017 року, настали обставини, передбачені ч. 2 ст. 192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому суд зауважує, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у іншому шлюбі та утримання дружини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові № 565/2071/19 (провадження № 61-9460ск20) від 16 вересня 2020 року.

Як убачається з матеріалів справи, на момент видачі судом судового наказу 30 листопада 2017 року обставини щодо зміни сімейного стану позивача вже існували. Позивач погодився з визначеним судовим наказом розміром аліментів, оскільки сплачував їх на протязі більше ніж три роки. Позов про зменшення розміру аліментів пред`явлено до суду у липні 2021 року, тобто більше ніж через три роки після видачі судового наказу, і як зазначив позивач в апеляційній скарзі, станом на 01 червня 2021 року заборгованість по аліментах була відсутня.

ОСОБА_1 , всупереч вищезазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, яке було б викликано не залежними від нього причинами. З трудової книжки позивача вбачається, що він був звільнений за угодою сторін, тобто сам виявив бажання звільнитися з роботи. В судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що працює не офіційно.

Отже той факт, що ОСОБА_1 не працює також не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я та взмозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначеному на підставі судового наказу розмірі, татакий розмір відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, а зменшення розміру аліментів не буде спрямовано на належне забезпечення сина та суперечитиме його інтересам.

Надані суду позивачем виписки про рух коштів по кредитних картках, виданих на ім`я ОСОБА_4 та існування заборгованості за кредитом, не є доказом погіршення матеріального становища позивача.

Таким чином, ОСОБА_1 не довів наявність обставин, які відповідно до норм СК України, є підставою для зменшення аліментів та неспроможність позивача сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному у судовому наказі від 30 листопада 2017 року розмірі.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367; 369; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2021 року в даній справізалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук