ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2270/21 Справа № 199/1868/20 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, поновлення права власності шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, поновлення права власності шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, поновлення права власності шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року по цивільній справі №199/1868/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича від 16.12.2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50242061 від 16.12.2019р.про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за акціонерним товариством Альфа-Банк, поновити право власності на 1/5 частку ОСОБА_1 , на 1/5 частку ОСОБА_2 та на 3/5 частки ОСОБА_3 шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,7 кв.м, яка належить позивачам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.02.1998 року, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВВА №401333, зареєстровано в реєстрі за №1-2116 від 11.12.2003 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року до апеляційного суду від інших учасників справи не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.02.1998 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВВА №401333, зареєстровано в реєстрі за №1-2116 від 11.12.2003 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.19).

Між ОСОБА_5 та ЗАТ «Альфа - Банк» 29.02.2008 р. укладено кредитний договір №800003238 за умовами якого ЗАТ «Альфа - Банк» надав ОСОБА_3 кредит в сумі 35000 доларів США на власні потреби(а.с.20-25).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між позивачами та ЗАТ «Альфа - Банк» 29.02.2008р. укладено іпотечний договір №800003238-И, згідно з яким позивачі, як іпотекодавці, передали ЗАТ «Альфа - Банк», як іпотекождержателю, в іпотеку належну позивачам на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.27-30).

Відповідно до п.6.3 вказаний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає право останньому в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки.

На підставі вказаного договору іпотеки16.12.2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовиком А.О. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 0242061 від 16.12.2019 р. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Альфа - Банк», як на предмет іпотеки(а.с.31-32).

Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Зазначене узгоджується з правовими висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року справа № 466/2820/16-ц, провадження № 61-23411 св 18, у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року №74838788 (справа №757/14247/13-ц), у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18), Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року 488/4202/16-ц, провадження № 61-11487св18.

Статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №644/3116/18, квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону №1304-VII ( Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ), у тому числі і шляхом реєстрації права власності за кредитором як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що спірна квартира є постійним місцем проживання позивачів та що у позивачів у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11.02.1998 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВВА №401333, зареєстровано в реєстрі за №1-2116 від 11.12.2003 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою(а.с.19).

Між ОСОБА_5 та ЗАТ «Альфа - Банк» 29.02.2008 р. укладено кредитний договір №800003238 за умовами якого ЗАТ «Альфа - Банк» надав ОСОБА_3 кредит в сумі 35000 доларів США на власні потреби без будь-яких обмежень(а.с.20-25).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між позивачами та ЗАТ «Альфа - Банк» 29.02.2008р. укладено іпотечний договір №800003238-И, згідно з яким позивачі, як іпотекодавці, передали ЗАТ «Альфа - Банк», як іпотекождержателю, в іпотеку належну позивачам на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.27-30).

Державним реєстратором виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовик А.О. 16.12.2019року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:50242061 від 16.12.2019року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ Альфа-Банк, як предмет іпотеки.

Згідно ст.1 Закону України від 03.06.2014року №1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті в редакції, яка діє з 12.08.2015 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами установами резидентами України в іноземній валюті та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

На момент звернення до суду першої інстанції та винесення судом першої інстанції рішення діяв вищевказаний Закон , його дія була припинена 21.10.2021 року.

Відповідно до ст.ст.3,6 Закону України №1382-VII від 11.12.2003року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.

Згідно із п.п.7,9 Правил реєстрації місця проживання затвердженими постановою КМУ за №207 від 02.03.2016року реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України у вигляді книжечки (зразка 1993 року) - шляхом проставлення в ньому штампа реєстрації місця проживання особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами надані копії паспортів, відповідно до яких в проставленому штампі реєстрації зазначено місце проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_1 відповідно(а.с.15-18).

Відповідно до технічного паспорту від 28.01.2008року квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 63,7кв.м. (а.с.12).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 21.08.2020року та аналогічними відомостями станом на 27.11.2020рік зазначеними у інформаційних довідках 234506154 від 27.11.2020року та 234509169 від 27.11.2020року щодо ОСОБА_1 , 234499589 від 27.11.2020року щодо ОСОБА_2 , 234493468 від 27.11.2020 року щодо ОСОБА_6 (а.с.31-32, а.с.158-165).

Отже, враховуючи вище наведене, державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ Альфа-Банк була здійснена в порушення вимог ст.1 Закону України від 03.06.2014року №1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки площа квартири АДРЕСА_1 не перевищує 140 кв.м., використовується позивачами як місце постійного проживання та є єдиним житлом позивачів іпотекодавців, крім того, вищезазначена квартира, як предмет іпотеки виступає як забезпечення зобов`язання ОСОБА_3 , як позичальника за споживчим кредитом.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» як забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 29 лютого 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 644/3116/18 від 19.05.2020р.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року скасуванню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, поновлення права власності шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича від 16 грудня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50242061 від 16 грудня 2019 року про реєстрацію права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», поновити право власності на 1/5 частку ОСОБА_1 , на 1/5 частку ОСОБА_2 та на 3/5 частки ОСОБА_3 , шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,7 кв.м, яка належить позивачам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 11 лютого 1998 року, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВВА №401333, зареєстровано в реєстрі за №1-2116 від 11 грудня 2003 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1260,60 грн. з кожного.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1260,60 грн. з кожного.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1260,60 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, поновлення права власності шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича від 16 грудня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50242061 від 16 грудня 2019 року про реєстрацію права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», поновити право власності на 1/5 частку ОСОБА_1 , на 1/5 частку ОСОБА_2 та на 3/5 частки ОСОБА_3 , шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,7 кв.м, яка належить позивачам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 11 лютого 1998 року, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВВА №401333, зареєстровано в реєстрі за №1-2116 від 11 грудня 2003 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1260,60 грн. з кожного.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1260,60 грн. з кожного.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області Дубовика Андрія Олександровича на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1260,60 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова