Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8616/20 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 16 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю.

у цивільній справі №274/8616/20 за позовом Керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування наказу, витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року керівник Бердичівської місцевої прокуратури (правонаступник Бердичівська окружна прокуратура) звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-4502/14-18-СГ від 10.12.2018 про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,5485 га., кадастровий номер :05:000:0245 на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів; витребувати на користь держави у ОСОБА_1 та ТОВ "ЖИТОМИР - АГРО - ІНВЕСТ" земельну ділянку площею 1,5485 га., кадастровий номер :05:000:0245, розташовану на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що Бердичівською місцевою прокуратурою в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» було вивчено інформацію щодо повноти та своєчасності застосування органами державної влади повноважень у сфері земельних правовідносин на території Любарського та Бердичівського районів Житомирської області при передачі громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. В ході перевірки встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 04.10.2018 №6-4013/14-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки ОСОБА_2 та надано у власність земельну ділянку загальною площею 2,000 га., (кадастровий номер :06:001:0009) для ведення особистого селянського господарства та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна (індексний номер 44989089 від 09.01.2019).

Також встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 10.12.2018 № 6-4502/14-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та надано у власність земельну ділянку загальною площею 1,5485 га, (кадастровий номер :05:000:0245) для ведення особистого селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2018.

18.12.2018 року приватним нотаріусом Андрушівського нотаріального округу Вальчуком О.М. щодо вказаної земельної ділянки зареєстроване речове право - право оренди земельної ділянки орендарем ТОВ "ЖИТОМИР - АГРО - ІНВЕСТ" згідно договору оренди землі від 18.12.2018, б/н. Таким чином, на даний час земельна ділянка перебуває у фактичному володінні ТОВ "ЖИТОМИР - АГРО - ІНВЕСТ".

У подальшому, 22.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки.

Вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 10.12.2018 № 6-4502/14-18-СГ слід визнати недійсним, а земельну ділянку, передану ОСОБА_2 , слід витребувати у ОСОБА_1 та ТОВ "ЖИТОМИР - АГРО - ІНВЕСТ", оскільки ОСОБА_2 неправомірно використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245, оскільки приховав той факт, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 04.10.2018 № 6-3331/14-18-СГ він уже отримував у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :06:001:0009.

Таким чином, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245, розташована на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_2 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі заступник керівника Житомирської обласної прокуратури просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що приймаючи оскаржуване рішення, судом порушено вимоги ст.ст.116,118,121 Земельного кодексу України, ст.ст.2,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чим порушено норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, не надано їм оцінки, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Відмовляючи у задоволенні позову, суд взяв до уваги лише дату реєстрації права власності на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зазначивши, що ОСОБА_2 отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1,5485 га, для ведення особистою селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області раніше, ніж земельну ділянку загальною площею 2,0000 га., для ведення особистого селянського господарства на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області. Однак вважає дану позицію суду помилковою, яка не ґрунтується на вимогах законодавства. Так, згідно з п.14 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Таким чином, на думку апелянта, дослідженню підлягає законність підстави, на якій особою набуто таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Вказана позиція узгоджується із висновками щодо застосування норм права, які викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18. Зазначене підтверджує, що ОСОБА_2 на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 10.12.2018 №4502/14-18-СГ) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказ від 04.10. 2018 №6-3331/14-18-СГ).

Таким чином, всупереч вимог ст.ст.116,118,121 Земельного кодексу України, при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою ОСОБА_2 приховав той факт, що раніше він отримав наказ від 04.10.2018 №6-3331/14-18-СГ та фактично використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не повідомив про це орган Держгеокадастру. Крім того вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не надано оцінку бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Житомирській області щодо перевірки відомостей використання особою права на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Вважає, що судом не було враховано, що накази про затвердження проектів землеустрою та Передачу у власність земельних ділянок приймалися одним органом - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області з тривалістю часу 2 місяці 6 днів.

Крім того, у Державному земельному кадастрі земельна ділянка площею 2 га, на території Вигнанської сільської ради Любарського району зареєстрована 24.09.2018 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленої ФОП ОСОБА_3 , тобто раніше ніж спірна земельна ділянка площею 1,5485 га, на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з письмовим клопотанням, яке не містить дати, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з правом передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0га., на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Вх.№ від 07.08.2018 (а.с.22).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 13.08.2018 № 6-2950/14-18-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га., на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської (а.с.26).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 10.12.2018 № 6-4502/14-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського ОСОБА_2 на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 1,5485 га, (кадастровий номер :05:000:0245) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради (а.с.27).

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_2 13.12.2018 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245 на підставі внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 44641242 від 17.12.2018 (а.с.13-16).

22.03.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу № 336 земельної ділянки загальною площею 1,5485 га (кадастровий номер :06:001:0009) від 22.03.2019 для ведення особистого селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, про що 22.03.2019 внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13-16).

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з письмовим клопотанням, яке не містить дати про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з правом передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області Вх.№8586/0/21-18 від 21.08.2018 (а.с.21,78).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.08.2018 № 6-3331/14-18-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області за межами населених пунктів (а.с.24).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.10.2018 № 6-4013/14-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського ОСОБА_2 на території Любарського району Житомирської області за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 2,0000 га, (кадастровий номер :06:001:0009) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Любарського району за межами Вигнанської сільської ради (а.с.25).

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 04.01.2019 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0009 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 44989089 від 09.01.2019 (а.с.17-18).

25.08.2020 року начальник ГУ Держгеокадастру в Житомирській області звернувся до прокуратури Житомирської області та Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою про вчинення ОСОБА_2 злочину під час отримання земельної ділянки площею 2,0000 га., (кадастровий номер :06:001:0009), розташованої на території Вигнанської сільської ради (а.с.36-39).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції із врахуванням всіх обставин справи дійшов обгрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

При цьому суд виходив із наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України вказує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.22 Земельного кодексу України до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відноситься передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.3 ст.116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч.4 ст.116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Частиною 1,2 ст.345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації. Зокрема, державній реєстрації прав підлягає і право власності.

У державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч.1 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка володіє цим майном, (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В даному випадку судом встановлено, що ОСОБА_2 07.08.2018 звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою, у якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 10.12.2018 № 6-4502/14-18-СГ отримав у власність земельну ділянку загальною площею 1,5485 га., (кадастровий номер :05:000:0245) для ведення особистого селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Державну реєстрацію права власності вказаної земельної ділянки (кадастровий номер :05:000:0245), розташованої на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, було проведено 13.12.2018.

Також ОСОБА_2 21.08.2018 звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою, у якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області та на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 04.10.2018 № 6-3331/14-18-СГ отримав у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, (кадастровий номер :06:001:0009) для ведення особистого селянського господарства на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області.

Державну реєстрацію права власності вказаної земельної ділянки (кадастровий номер :06:001:0009) розташованої на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області було проведено 04.01.2019.

Таким чином, ОСОБА_2 отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1,5485 га, (кадастровий номер :05:000:0245) для ведення особистого селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області раніше, ніж земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, (кадастровий номер :06:001:0009) для ведення особистого селянського господарства на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області.

При цьому суд правильно вважав, що прокурором не доведено тієї обставини, що на час подання заяви про розроблення проекту землеустрою чи на час набуття права власності на земельну ділянку 1,5485 га, (кадастровий номер :05:000:0245) відповідач ОСОБА_2 вже скористався таким правом та набув право власності на іншу земельну ділянку за даним видом використання.

Оскільки частина четверта статті 116 та стаття 125 ЗК України пов`язує можливість отримання чи неотримання земельної ділянки за кожним видом користування саме із правом власності громадян на такі земельні ділянки, то відповідно відсутні підстави для визнання недійсним та визнати недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-4502/14-18-СГ від 10.12.2018 про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245, а також витребувати на користь держави у ОСОБА_1 та ТОВ "ЖИТОМИР - АГРО - ІНВЕСТ" вказану земельну ділянку.

Крім того апеляційний суд враховує, що вироком Любарського районного суду від 29 липня 2021 року ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що шляхом обману, а саме повідомленням неправдивих відомостей посадовим особам Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про те, що своїм правом отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст.116 Земельного Кодексу України не скористався, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, незаконно, всупереч принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст.14 Конституції України та ст.ст.5,116,121 Земельного Кодексу України, будучи особою, яка використала своє право та отримала безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0245 площею 1,5485 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, умисно приховав даний факт, внаслідок чого незаконно повторно отримав у власність земельну ділянку площею 2га., з кадастровим номером :06:001:0009, що розташована за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради Житомирського району Житомирської області вартістю 44699,08 грн.(т.2 а.с.8-14).

Тобто, на час постановлення оскаржуваного рішення в цій справі іншим судовим рішенням було встановлено обставину, яка спростовує доводи прокурора в тій частині, що відповідач ОСОБА_2 повторно використав своє право на приватизацію саме земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0245 площею 1,5485 (ч.6 ст.82 ЦПК). Висновки суду в кримінальній справі є обов`язковими та додаткового доведення не потребують.

Також посилання прокурора на правові висновки Верховного Суду, викладені у Постанові від 27 жовтня 2020 року у справі №381/375/19, на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу, оскільки не є аналогічними з даною справою.

Щодо вимог прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку усіх сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання, зокрема з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, від 16 лютого 2017 року в справі «Кривенький проти України», заява № 43768/07).

В даному випадку прокурором під час розгляду справи не доведено про можливість витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача з підстав, передбачених законом, та не наведено будь-яких обставин щодо врахування інтересів добросовісного набувача ОСОБА_1 у випадку витребування у неї спірної земельної ділянки, набутої за відплатним договором у законний спосіб.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Проте, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 20.12.2021 року.