УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Мукачево Справа №2-362/1992

6/303/293/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево заяву голови комісії з припинення (ліквідатора) Державного авіаційного підприємства «Карпати-Авіа» Ільковича Б.М. про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Голова комісії з припинення (ліквідатора) Державного авіаційного підприємства «Карпати-Авіа» Ількович Б.М. звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Мукачівського районного місцевого суду від 15 грудня 1992 року (надалі Рішення суду), на підставі якого було присуджено до стягнення з Ужгородського об`єднаного авіапідприємства м. Ужгород, р/р42001 через Ужгородське міське управління Держбанку на користь ОСОБА_1 : «одноразову суму шкоди з 13 квітня 1985р. по 30 жовтня 1992р. в сумі 26366 крб. 95 коп., а починаючи з 1 листопада 1992 року по 16365 крб. 90 коп. щомісяця і довічно з урахуванням індексації і зміни законодавства стосовно відшкодування шкоди», шляхом заміни однієї грошової одиниці на іншу.

Необхідність задоволення заяви обґрунтовується доводами про неможливість виконання Рішення суду, у зв`язку із зазначенням у ньому грошової одиниці, обіг якої припинено на території України. За твердженням заявника, без судового втручання у наведену ситуацію у запропонований спосіб, виконання судового рішення, яке набрало законної сили, є неможливим.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

На підставі Рішення суду присуджено до стягнення: «з Ужгородського об`єднаного авіапідприємства м. Ужгород, р/р42001 через Ужгородське міське управління Держбанку на користь ОСОБА_1 жит. АДРЕСА_1 одноразову суму шкоди з 13 квітня 1985р. по 30 жовтня 1992р. в сумі 26366 крб. 95 коп., а починаючи з 1 листопада 1992 року по 16365 крб. 90 коп. щомісяця і довічно з урахуванням індексації і зміни законодавства стосовно відшкодування шкоди».

На виконання вказаного Рішення суду 3 червня 2002 року Мукачівським районним місцевим судом Закарпатської області було видано дублікат виконавчого листа №2-362-1992.

На підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2004 року (справа №2-1990/04) замінено боржника у виконавчому провадженні з Ужгородського державного авіапідприємство «Універсал-Авіа» на державне авіаційне підприємством «Карпати-Авіа» МНС України, код 01128794.

Разом з тим, на підставі наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 18.01.2011 №55 припинено юридичну особу Державне авіаційне підприємство «Карпати-Авіа», , шляхом ліквідації.

У листі Державної казначейської служби України від 07.06.2016 зазначено, що Рішення суду містить резолютивну частину про стягнення 16 365,90 карбованців довічно з ДАП «Карпати-Авіа», однак у ньому не зазначено загальної суми коштів у національній грошовій одиниці, тобто у гривнях, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 . У свою чергу у казначейства відсутні повноваження на самостійне визначення суми коштів до стягнення або заміну грошової одиниці за судовим рішенням, а тому дані обставини унеможливлюють прийняття до виконання вказаного судового рішення.

Судом встановлено, що у Рішенні суду визначено проведення відшкодування шкоди ОСОБА_1 в карбованцях.

В свою чергу, Указом Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року №762/96 встановлено, що українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

Аудиторською фірмою ПП «Стандарт-Проф» на виконання постанови територіального органу державної виконавчої служби здійснено перерахунок визначеної у судовому рішенні суми відшкодування у грошову одиницю України.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи у контексті із наведеною у заяві ситуацією суд приймає до уваги наступні норми права.

Згідно з частиною першою ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є в тому числі державні підприємство, установа, організація.

Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частини 1, 2 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Згідно з частиною першою статті 435 Цивільного процесуального кодексу України, за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України).

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Під час розгляду заяв про встановлення або зміну способу й порядку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Така правова позиція висловлена в постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі № 6-1829цс15.

В свою чергу, виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 р. у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 р. у справі «Чіжов проти України» п. 40, заява N 6962/02).

Окрім того, вирішуючи справу «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини в п. 43 свого рішення від 20.07.2004р. дійшов наступного висновку: «суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012 зазначено, що зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Верховний Суд України у поставі від 25.11.2015 по справі №6-1829цс15 зазначив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів регламентовано у ст. 16 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Надаючи правову оцінку наведеній у заяві ситуації суд приходить до висновку відносно фактичної наявності об`єктивної перешкоди, яка не дозволяє виконати судове рішення, яке набрало законної сили, і така перешкода пов`язана із зазначенням у судовому акті грошової одиниці, обіг якої припинено на момент вирішення судом даної заяви.

Фактичні дані по справі свідчать про те, що у судовому рішенні, яке набрало законної сили визначено конкретний спосіб захисту порушених прав стягувача - ОСОБА_1 , шляхом стягнення на його користь визначеної судом суми коштів у певній грошовій одиниці.

При вирішенні заяви слід констатувати, що наведені у ній обставини щодо неможливості виконання судового рішення є підтвердженими, а зазначеній у ній спосіб виконання судового рішення не є способом захисту порушеного права, а є лише правовим інструментом спрямованим на практичну реалізацію визначеного у Рішенні суду способу захисту суб`єктивного цивільного права, який у повній мірі кореспондується із змістом ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України та узгоджується з наведеною вище правової позицією Верховного Суду України.

Враховуючи те, що Рішення суду фактично не виконане, а стягувач не отримав присуджених на його користь сум грошових коштів і виконати його у встановлений судом спосіб та порядок неможливо, суд приходить до висновку про задоволення заяви, оскільки невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Також суд враховує те, що між подією, яка стала підставою для стягнення на користь ОСОБА_1 шкоди у визначеному судом розмірі на підставі Рішення суду минуло 36 років і така ситуація не відповідає змісту завдань цивільного судочинства та загрожує сутності права на справедливий судовий розгляд, обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, а також суперечить принципу юридичної визначеності, правова сутність якого полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

Таким чином, задовольняючи заяву суд має на меті застосувати ефективний процесуальний засіб, який спрямований саме на практичну реалізацію визначеного у Рішенні суду конкретного способу захисту порушеного права ОСОБА_1 та гарантувати цим виконання згаданого судового акту.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 10, 18, 260, 354, 435 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву задоволити.

2. Змінити спосіб і порядок виконання рішення Мукачівського районного народного суду Закарпатської області від 15 грудня 1992 року, шляхом стягнення з Державного авіаційного підприємства «Карпати-Авіа» на користь ОСОБА_1 шкоди за період з грудня 2018 року по липень 2021 року у розмірі 172069,55 грн, в тому числі: грудень 2018 року - 4766,17 грн., січень 2019 року - 4821,56 грн., лютий 2019 року - 4821,56 грн., березень 2019 року - 5004,48 грн., квітень 2019 року - 5004,48 грн., травень 2019 року - 5004,48 грн., червень 2019 року - 5004,48 грн., липень 2019 року - 5004,48 грн., серпень 2019 року - 5004,48 грн., вересень 2019 року - 5004,48 грн., жовтень 2019 року - 5004,48 грн., листопад 2019 року - 5004,48 грн., грудень 2019 року - 5004,48 грн., січень 2020 року - 5004,48 грн., лютий 2020 року - 5004,48 грн., березень 2020 року - 5554,97 грн., квітень 2020 року 5554,97 грн., травень 2020 року - 5554,97 грн., червень 2020 року - 5554,97 грн., липень 2020 року - 5554,97 грн., серпень 2020 року - 5554,97 грн., вересень 2020 року - 5554,97 грн., жовтень 2020 року - 5554,97 грн., листопад 2020 року - 5554,97 грн., грудень 2020 року - 5554,97 грн., січень 2021 року - 5613, 35 грн., лютий 2021 року - 5613,35 грн., березень 2021 року - 6166,02 грн., квітень 2021 року - 6166,02 грн., травень 2021 року - 6166,02 грн., червень 2021 року - 6166,02 грн., липень 2021 року - 6166,02 грн.

3. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость