Справа № 146/139/20
Провадження № 22-ц/801/1446/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 рокуСправа № 146/139/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

За участю секретаря Очеретної М.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенство реєстраційних послуг» Козловський Микола Сергійович, релігійна громада Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району вінницької області Вінницької області в особі керівника Малетича Йосифа Кириловича

третя особа без самостійних вимог: Вапнярська селищна рада Томашпільського району Вінницької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Релігійної громади Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року, повний текст якого виготовлено 28.04.2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Скаковської І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенство реєстраційних послуг» Козловського Миколи Сергійовича, релігійної громади Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області в особі керівника Малетича Йосифа Кириловича за участю третьої особи без самостійних вимог Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про скасування рішення державного реєстратора, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенство реєстраційних послуг» Козловського Миколи Сергійовича, релігійної громади Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області в особі керівника Малетича Йосифа Кириловича, за участю третьої особи без самостійних вимог Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про скасування рішення державного реєстратора, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі державного акту серія ЯМ №310461 він є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер №:02:001:0291, що розташована по АДРЕСА_1 . Зазначив, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності він дізнався, що 17.04.2019 року державним реєстратором «Агенства реєстраційних послуг» Козловським М.С. вчинений реєстраційний запис №31274708, яким на підставі приватної власності за релігійною громадою Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області зареєстрована будівля храму, трапезної на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Вважає, що у державного реєстратора Козловського М.С. не було законних підстав для реєстрації права власності на храм на земельній ділянці, що належить йому на праві власності. Так як рішенням №18 від 19.01.2006 року Вапнярської селищної ради, яке вказано як підстава для реєстрації, було присвоєно вуличний номер св. Андріївському храму та надано дозвіл релігійній парафії св. Андріївського храму смт. Вапнярка на будівництво на території церкви христильні та кухні по АДРЕСА_1 , дане рішення не може бути підставою для реєстрації права власності на храм за релігійною громадою. Державний реєстратор ОСОБА_2 проігнорувавши той факт, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на будівлю храму св. Андріївській на зазначеній земельній ділянці. Посилаючись на те, що державний реєстратор Козловський М.С. діяв всупереч вимогам Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015 року просив суд скасувати зазначене рішення державного реєстратора.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2021 року клопотання керівника релігійної громади Української православної церкви Малетича Йосифа Кириловича про закриття провадження у справі - залишено без задоволення.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року клопотання керівника релігійної громади Української православної церкви Малетича Йосифа Кириловича про зупинення провадження у справі - залишено без задоволення.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенство реєстраційних послуг» Козловського М.С. (, місцезнаходження: вул. Першотравнева, буд. 15 с. Кудлаї Немирівський район, Вінницька область, 22820) державну реєстрацію права власності на будівлю храму св. Андріївський за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 46571879 та виключено з реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: номер 31274708 від 17.04.2019 року , який був вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «Агенство реєстраційних послуг» Козловським М.С. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі керівник релігійної громади УПЦ смт.Вапнярки Малетич Й.К. просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, а у справі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказав, що висновок суду про те, що за однією і тією ж адресою зареєстрована земельна ділянка ОСОБА_1 і будівля храму релігійної громади не відповідає дійсним обставинам справи. Земельна ділянка на якій розташована будівля храму і земельна ділянка, що належить на праві власності позивачу це дві різні земельні ділянки, тому у справі відсутній спір про право. Дана помилка виникла виключно через неузгодженість рішень селищної ради, яка присвоювала та змінювала адреси об`єктів нерухомого майна без дослідження раніше винесених нею самою рішень. Зазначаючи адресу земельної ділянки по АДРЕСА_1 . відповідач фактично надав у власність позивача земельну ділянку, якій присвоїв адресу іншої будівлі. В подальшому ця адреса була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, з огляду на суть спірних відносин та суб`єктний склад сторін дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який діє як суб`єкт владних повноважень тому зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Чудак В.Д. вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд встановив, що рішенням Вапнярської селищної ради від 19 січня 2006 року № 18 про надання дозволу релігійній парафії св. Андріївського храму смт. Вапнярка на побудову на території церкви хрестильні та кухні та присвоєння вуличного номера храму смт. Вапнярка вирішено присвоїти св. Андріївському храму АДРЕСА_1 . Дозволено релігійній парафії св. Андрієвського храму смт. Вапнярка побудувати на території церкви по АДРЕСА_1 а хрестильню та кухню.

ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 310461 від 06 липня 2012 року є власником земельної ділянки , кадастровий номер :02:001:0291, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , розташованої по АДРЕСА_1 .

Із наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд встановив ,що 17.04.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Агентство реєстраційних послуг» Козловським М.С. вчинено реєстраційний запис № 31274708 про реєстрацію за релігійною громадою Української православної церкви права приватної власності на будівлю храму, трапезної по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд виходив із встановлених ним фактів державної реєстрації за однією і тією ж адресою по АДРЕСА_1 будівлі храму релігійної громади Української Православної Церкви смт. Вапнярка та земельної ділянки ОСОБА_1 , того, що реєстрація храму проведена всупереч нормам чинного законодавства, порушує право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 і підлягає скасуванню.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитися не може, так як суд невірно встановив обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.6,7 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК).Ці дані встановлюються такими засобами: 1 письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.(ст.77 ч.1) Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.(ч.2 ст.78 ЦПК) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.79 ЦПК) Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.(ст.80 ЦПК)

Позивач обрав спосіб захисту у вигляді скасування рішення посадової особи уповноваженої органом місцевого самоврядування - державного реєстратора КП «Агентство реєстраційних послуг» Козловського М.С. ,що можливо у випадку, якщо дії чи рішення державного реєстратора є протиправними.

Суд не перевірив ,які надані позивачем докази підтверджують протиправність дій державного реєстратора ; не встановив і не навів ,які ж саме норми законів чи підзаконних актів порушив реєстратор, обмежившись констатацією реєстрації різних об`єктів нерухомості за однією адресою.

Суд не встановив, внаслідок чого були порушені права позивача і якою особою, не перевірив законність надання органом місцевого самоврядування спірної адреси земельній ділянці під час передачі її у власність ОСОБА_1 , враховуючи ,що присвоєння храму вуличного номеру відбулось рішенням Вапнярської селищної ради №18 від 19 січня 2006 року ,а позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку видавався набагато пізніше - у 2012 році і ідентифікаційною ознакою земельної ділянки являється не її адреса ,а кадастровий номер земельної ділянки .Позивач не надав і матеріали справи не містять доказів нечинності чи скасування рішення Вапнярської селищної ради від 19 січня 2006 року № 18 про присвоєння будівлі храму вуличного номеру є нечинним ,а також того, що храм розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0291,що належить ОСОБА_1 .

За таких обставин суд повинен був встановити незаконність дій державного реєстратора під час реєстрації будівлі, оскільки саме доведення позивачем належними, допустимими і достатніми доказами протиправності дій реєстратора і порушеннями ними його прав є підставою для скасування рішення про реєстрацію будівлі храму за раніше присвоєною йому адресою.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 18 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 року №987-XII, релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. У власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу, об`єкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності. Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"( № 1952-IV)

Частиною першою ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.3. ст.10 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення

Відповідно до ст.18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура державної реєстрації прав та перелік документів, необхідних для її проведення визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року. Так, згідно п. 41 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Відмова у державній реєстрації прав може мати місце лише у випадках, передбачених ст.24 Закону Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

За умови подання, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» " та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, документів, державний реєстратор зобов`язаний вчинити відповідну реєстраційну дію.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 17.04.2021 року о 14.13 державним реєстратором Комунального підприємства «Агенства реєстраційних послуг» Козловським М.С. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та внесено запис №31274708 про реєстрацію за Релігійною громадою Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області права приватної власності на будівлю храму св. Андріївський, загальною площею 470 кв.м., позначеного на плані літерою «А», ганок літерою «а», сходи літерою «а1», будівля трапезної літерою «Б», будівля трапезної літерою «В», криниця літерою «Г» №№ 1-4. Підставою виникнення права власності зазначені : технічний паспорт №б/н, виданий 11.01.2019 року видавник ФОП ОСОБА_3 , довідка №104 від 01.01.2019 року, видана ФОП ОСОБА_3 ; рішення №18, видане 19.01.2006 Вапнярською селищною радою Томашпілського району.

Рішенням Вапнярської селищної ради № 18 від 19 січня 2006 року було присвоєно АДРЕСА_1 . Дозволено релігійній парафії св. Андрієвського храму смт. Вапнярка побудувати на території церкви по АДРЕСА_1 а хрестильню та кухню. Зобов`язано релігійну парафію св. Андрієвського храму смт. Вапнярка погодити будівництво на території церкви христильні та кухні з відповідними районним службами, замовити технічну документацію і отримати дозвіл на виконання будівельних робіт. Після закінчення будівництва на території церкви христильні та кухні пред`явити їх державній технічній комісії для прийняття в експлуатацію.

Як вбачається , державному реєстратору ОСОБА_2 для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на будівлю храму , релігійною громадою Української православної церкви смт. Вапнярка було надано всі передбачені п.41 Порядку документи, необхідні для такої реєстрації, довідка про готовність об`єкта до експлуатації ,технічний паспорт ,а також ,чинне рішення Вапнярської селищної ради № 18 від 19 січня 2006 року про присвоєння св. Андріївському храму смт. Вапнярка адреси АДРЕСА_1 . Необхідність подання реєстратору для здійснення реєстрації інших документів - письмової заяви або договору співвласників про розподіл часток у спільній власності, договору про спільну діяльність або договору простого товариства не вбачається, оскільки не доведена їх наявність.

Щодо встановлення реєстратором відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, то оскільки реєстратором реєструвалось речове право не на одне і те ж майно, до реєстрації відповідачем були заявлені права на будівлю храму ,а не на належну позивачу земельну ділянку з відповідним кадастровим номером, то не могли бути суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на вказане майно.

Отже, позивачем не доведено ,що при проведенні державної реєстрації права власності на будівлю храму АДРЕСА_1 державний реєстратор Козловський М.С. діяв протиправно - не у межах наданої компетенції чи не у визначений законом спосіб.

Згідно з ч. ч. 1-4 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Так само не достовірним є висновок суду про те, що реєстрація права власності на храм за однією адресою порушує право власності позивача на земельну ділянку , оскільки він не надав суду доказів факту здійснення державної реєстрації права на землю у Державному реєстрі , що підтверджує виникнення відповідно до ст.125 ЗК України, цього права до реєстрації права власності на храм і, відповідно ,дає підстави для висновку про його порушення.

Відтак, висновки суду про те, що реєстрація державним реєстратором права власності на храм по АДРЕСА_1 за релігійною громадою Української православної церкви смт. Вапнярка проведена всупереч нормам чинного законодавства і потягла за собою порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , не відповідає матеріалам справи і вимогам закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо скасування реєстрації , а позивач належним чином не встановив суб`єкт порушення його прав і обрав не той спосіб їх захисту .

Разом із тим, доводи апеляційної скарги апелянта про те, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства ,не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів визначені у ст. 2, 4, 19 КАС України.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні врахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і мету пред`явлення позову.

ОСОБА_1 посилається на протиправність рішення державного реєстратора КП «Агенства реєстраційних послуг» Козловського М.С. про державну реєстрацію прав і їх обтяжень від 17.04.2019 №31274708, яким за релігійною громадою Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області зареєстровано право приватної власності на будівлю храму по АДРЕСА_1 .

Отже, позивач, оскаржуючи реєстраційні дії, фактично не погоджується із набуттям права власності на будівлю храму по АДРЕСА_1 ,

Відтак, предметом даного позову є саме право власності на будівлю, тобто даний спір є спором про право.

Оскільки позовні вимоги заявлено на захист порушеного, на думку ОСОБА_1 права власності на його земельну ділянку, а на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень у релігійної громади виникло право власності , правомірність набуття якого оспорює позивач, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 березня 2021 року у справі № 817/1694/16 та у постанові від 12 червня 2019 року у справі №826/20714/15.

Тому ці доводи апеляційної скарги є необгрунтованими ,а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи , представник позивача в ході розгляду судом справи , заявою від 23.11.2020 року повідомив про те, що Комунальне підприємство «Агенство реєстраційних послуг» змінило свою назву на Комунальне підприємство «Агенство адміністративних послуг», однак із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним , до суду не звертався. Суд розглянув справу до неналежного відповідача-державного реєстратора Комунального підприємства «Агенство реєстраційних послуг» Козловського М.С.,в той час як з січня 2019 року він являється державним реєстратором КП «Агентство адміністративних послуг»

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 21.01.2019 року за кодом зареєстрована юридична особа Комунальне підприємство «Агенство адміністративних послуг» м. Вінниця , що знаходиться по вул. Пушкіна, буд. 1, приміщення 10 у м. Вінниця, яке і повинно бути належним відповідачем по справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним.

Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що і з цих підстав ,на які суд уваги не звернув , у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції невірно оцінив докази і встановив обставини справи , що мають значення для вирішення спору, неправильно застосував норми права, рішення суду в силу ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу релігійної громади Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду від 21 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенство реєстраційних послуг» Козловського Миколи Сергійовича, релігійної громади Української православної церкви смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області в особі керівника Малетича Йосифа Кириловича за участю третьої особи без самостійних вимог Вапнярської селищної ради про скасування рішення державного реєстратора, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

Т.О. Денишенко