П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/9864/20

Провадження № 22-ц/4815/1505/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Моторне (транспортного) страхове бюро України,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року складі судді Бердія М. А., ухвалене в м. Рівне о 09 годині 26 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 20 лютого 2017 року у м. Рівне відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «ЗАЗ 1103», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В результаті зіткнення транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а їх власники зазнали матеріального збитку. На момент настання ДТП автомобіль «ЗАЗ 1103», державний номерний знак НОМЕР_2 , на праві приватної власності належав ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 керувала даним транспортним засобом відповідно до вимог п. 2.2 ПДР України. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19.05.2017 року провадження в справі № 569/3444/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП внаслідок ДТП, що відбулось 20 лютого 2017 року закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову судді Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_3 без змін. Зазначало, що цивільно-правова відповідальність відповідача згідно централізованої бази даних, що міститься на офіційному сайті МТСБУ, на момент ДТП не була застрахована, а тому власник пошкодженого автомобіля «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування у зв`язку із заподіяною шкодою. Відповідно до Звіту № SOS 656 вартість матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу Renault Master державний номерний знак НОМЕР_1 складає 35 812 грн. 59 коп. На підставі ст. 9, 22, 29, 35, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01 листопада 2020 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування на користь ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 1261081. Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 35 812 грн. 59 коп., а також понесені судові витрати у справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано положеннями статті 1188 ЦК України, яка встановлює підстави притягнення заподіювача шкоди до відповідальності, де необхідною умовою є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди, та обґрунтоване відсутністю належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 20 лютого 2017 року допустила таку протиправну поведінку, внаслідок якої ОСОБА_3 було завдано матеріальних збитків, які, в свою чергу, відшкодував йому позивач МТСБУ.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд не дав належної оцінки преюдиційним фактам, встановленим постановою Апеляційного суду Рівненської області, а саме: що головною причиною виникнення ДТП стало порушення вимог ПДР ОСОБА_4 , внаслідок того, що вона не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу, не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з автомобілем марки «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 ; що встановлений факт невинуватості ОСОБА_3 .. Стверджує, що оскільки ОСОБА_4 безпосередньо приймала участь у розгляді справи № 569/34444/17 в суді першої та апеляційної інстанції, то факти, встановлені в постанові Апеляційного суду Рівненської області від 30.06.2017 року у цій справі, є преюдиційними. Вважає за необхідне призначити у справі експертизу, на вирішення якої поставити питання: 1. Внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , і «ЗАЗ 1103», державний номерний знак НОМЕР_2 ? 2. Чи відповідали дії водія «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , технічним вимогам ПДР? 3. Чи відповідали дії водія «ЗАЗ 1103», державний номерний знак НОМЕР_2 , технічним вимогам ПДР? З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Мельниченко Олена Андріївна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мельниченко Олена Андріївна також подала заяву про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн..

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається із постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року, 20 лютого 2017 року о 08 год. 37 хв. в м. Рівне, по вул. Київській, 104 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час випередження не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 1103», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 ..

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Зазначеною постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях останнього.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову судді Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2017 року про закриття провадження щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

У мотивувальній частині зазначеної постанови Рівненського апеляційного суду від 30 червня 2017 року суддею зазначено: «Зібрані по вказаній справі докази підтверджують, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_3 діяв відповідно до ПДР України (здійснював випередження автомобіля ЗАЗ, під керуванням ОСОБА_5 , а головною причиною виникнення даної ДТП, вважаю, стало порушення саме останньою вимог ПДР України, оскільки вона не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу, не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з автомобілем марки «Renault Master».

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 згідно централізованої бази даних, що містяться на офіційному сайті МТСБУ, не була застрахована.

22 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомивши про обставини ДТП.

Pгідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

21 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту №SOS 656 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 30.08.2017 року матеріальний збиток, завданий власникові Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_3 складає з ПДВ 42029,03 грн.

Відповідно до довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України №1 від 11.10.2017 року (справа №40016) про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих підтверджена шкода по майну складає 35024, 19 грн, сума до сплати 35024,19 грн.

Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України №9970 від 21.10.2017 року фінансовому управлінню відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наказано сплатити на рахунок ОСОБА_3 35 024,19 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Виплата відшкодування в сумі 35024,19 грн., призначення платежу: виплата по справі №40016, згідно наказу №9970 від 31.10.2017 року ОСОБА_3 підтверджується копією платіжного доручення №1261081 від 01 листопада 2017 року.

Копією платіжного доручення №1260639 від 12 жовтня 2017 року стверджується сплата 788,40 грн., призначення платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі № 40016, згідно рахунку №2181 від 18.09.2017 року т.з. НОМЕР_3 .

Згідно п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Наведені норми закону в сукупності з встановленими обставинами справи вказують на те, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_4 як водія транспортного засобу, що брав участь у ДТП, є обґрунтованими і законними та підлягають до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не може нести відповідальність за завдану шкоду, оскільки відсутні докази її вини у скоєнні ДТП, внаслідок якого позивачу ця шкода була завдана, на думку апеляційного суду, не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до абз. 1 ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Встановлені обставини справи вказують на те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України має право звернення із вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу до ОСОБА_1 як особи, відповідальної завдані страхувальнику збитки. При цьому апеляційний суд враховує, що винні дії відповідачки підтверджуються мотивувальною частиною постанови Рівненського апеляційного суду від 30 червня 2017 року, де зазначено, що головною причиною виникнення ДТП стало порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України, оскільки вона не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу, не впоралася з керуванням та допустила зіткнення транспортних засобів.

За наведеного, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі в сумі 35024,19 грн..

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з платіжного доручення № 9795586 від 06.02.2020 року, Моторним (транспортним) страховим бюро України при зверненні до суду з позовом сплачено 2 102,00 грн, а також 3 153,00 грн при зверненні із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції відповідно до платіжного доручення № 9802929 від 19.10.2021 року. З огляду на задоволення апеляційної скарги та позовних вимог у повному обсязі, до стягнення на користь позивача із відповідача підлягає судовий збір в сумі 5 255,00 грн.

Заявлене представником ОСОБА_1 адвокатом Мельниченко Оленою Андріївною клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн. не підлягає до задоволення з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яка визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать і витрати на правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року скасувати.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України .шкоду в порядку регресу в розмірі 35 812 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дванадцять) гривень 59 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.