Справа № 285/192/21
провадження у справі № 2/0285/326/21
17 лютого 2021 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Коцюба О.М. за участі секретаря судового засідання Янкової Л.П.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
14.01.2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником будинком за адресою: АДРЕСА_1 . У вище вказаному будинку зареєстровані члени її сім`ї та її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак ОСОБА_2 з 2016 року не проживає у даному будинку, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпоряджання та користування майном, крім того позивач позбавлена можливості оформити субсидію, що змусило звернутись до суду із вказаним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явилась, до початку судового розгляду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 29.05.1996 року ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Згідно Довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирсьскої області від 22.12.2020 року № 1010, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані вона та її син ОСОБА_2 , котрий там не проживає (а.с.6).
Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 виданого виконавчим комітетом Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирсьскої області від 30.12.2020 року № 1023, ОСОБА_1 проживає разом з чотирьма внуками, які втікають до бабусі внаслідок аморального способу життя сина та її невістки, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації підтверджується наданими у письмовому вигляді пояснення ОСОБА_4 , котра пояснила, що ОСОБА_2 з 2016 року дійсно не проживає у будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).
Дані обставини підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи доказами.
Як вбачається зі змісту ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 405 ЦК України).
За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Разом із тим, відповідно до вимог ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За таких обставин суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень статей 383, 391 ЦК України.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить будинок, у якому зареєстрований відповідач. Однак, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач безперервно, без поважних причин не проживає (відсутній) у вказаному будинку.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року, реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно - є підставою для зняття з реєстрації і реєстраційний орган не вправі відмовити у знятті з реєстрації такої особи, оскільки згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Отже, оскільки позивач є власником будинку, а відповідач вже понад рік не проживає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави у розмірі 908 грн. 00 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий: О.М. Коцюба