Справа № 933/884/20
Провадження № 2/933/32/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року смт Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шинкаренко А.І.,

за участі секретаря судового засідання - Пліскачової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Олександрівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

11.12.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Вимоги позивачі мотивують тим, що кожен з них є власником по 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.11.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_3 , доводиться їм онуком, який зареєстрований у вказаному будинку, але, більше 6 років (починаючи з 2014 року), в будинку не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по його утриманні. У добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не встиг, оскільки виїхав на тимчасово окуповану територію, в пошуках кращої долі, де проживає по теперішній час зі своєю родиною. Починаючи з 2014 року він жодного разу за місцем своєї реєстрації не з`явився, житлом не користується, та не виконує обов`язки члена сім`ї, пов`язаних з утриманням, оплатою житлового приміщення, та комунальних послуг, будь-яке майно відповідача в будинку відсутнє. Хоча, ОСОБА_3 ніколи не чинились перешкоди в користуванні житловим будинком.

Позивачі зазначають, що факт реєстрації відповідача в будинку примушує їх, як власників, нести додаткові витрати на утримання житла, а також вони позбавлені можливості оформити субсидію. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 12 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 10 год. 30 хв. 11 лютого 2021 року.

11.02.2021 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області було призначено справу до розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 19 лютого 2021 року.

Позивачі - ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, проте, подали до суду спільну заяву, про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання - не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.

За таких обставин, враховуючи згоду позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачі - ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1664,кожен з них, є власником по 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Зазначене домоволодіння за номером АДРЕСА_1 , зареєстровано в районному комунальному підприємстві «Олександрівському бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності по 1/2 частині за ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 ( а.с. 10).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , власниками по 1/2 частини домоволодіння значаться - ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 ( а.с. 11-14).

Як вбачається з довідки, виданої Олександрівською селищною радою Олександрівського району Донецької області №312/11-16 від 30.11.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (уповноважена особа), дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання зареєстровано, але не проживає), онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання зареєстровано, але не проживає) ( а.с. 15).

Вирішуючи заявлену позивачами вимогу, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина третя вказаної статті встановлює винятки з цього правила, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Згідно з ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття; якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В оцінці законності та обґрунтованості суд вважає, що у справі про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача.

Також, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п.11 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України).

Відповідно до положень статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Підстави для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені частиною 2 статті 405 ЦК України, а саме: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім`ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , не проживає в будинку АДРЕСА_1 , з 2014 року, тобто, більше одного року. Також, в будинку відсутні його особисті речі, хоча перешкод, щодо проживання в даному будинку, йому ніхто не чинив.

Доказів, щодо існування будь-якої домовленості між позивачами, як власниками будинку, та відповідачем, як членом сім`ї, щодо подальшого проживання відповідача в будинку, та користування житловим приміщенням суду не надано.

Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в будинку порушує права позивачів, як власників, так як позивачі несуть додаткові витрати по утриманню житла, та зайві комунальні витрати, тому, позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за позивачами.

Керуючись вимогами статей 13, 19, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач - ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - не відомий.

Суддя А.І. Шинкаренко