Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/199/21
Провадження №2/433/175/21
15.09.2021 року,Троїцький районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Гавалешка П.С.,
за участю секретаря судового засідання Рєзнікової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Троїцької селищної ради про визначення місця проживання дитини,
Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Какулія О.Є., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,в обґрунтування якого зазначила,що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2011 року,який був розірваний 09 липня 2013 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачем за місцем її реєстрації, а відповідач окремо та батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання доньки не займається. На момент звернення до суду, між позивачем та відповідачем виник спір стосовно місця проживання ОСОБА_4 . Підставою виникнення спору стало те що, позивач висунула вимогу відповідачу щодо сплати аліментів, з чім останній не погодився та зазначив, що у разі стягнення з нього аліментів, донька буде проживати з ним. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки батько дитини не піклується про її виховання та матеріальне утримання, а виконанням батьківських обов`язків займається в повному обсязі матір дитини, просить визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , з нею ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, надали до суду заяви в яких просили справу розглянути без їх участі, на задоволенні позову наполягають, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся неодноразово належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а саме відповідно до положень ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій пояснила, що мати та дитина не проживають на території Троїцької селищної ради, у зв`язку з чим служба у справах дітей не має можливості надати письмовий висновок щодо роз`яснення спору, зокрема оцінити середовище проживання дитини, особисту прихильність дитини до кожного із батьків, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, справу просила розглянути без їх участі на розсуд суду.
У зв`язку із неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 23.04.2021 року, залучено службу у справах дітей Троїцької селищної ради, замість органу опіки та піклування Троїцької районної державної адміністрації Луганської області.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 07 травня 2011 року, який розірвано 29 липня 2013 року, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду міста Луганська (а.с.9).
Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 10.09.2011 Жовтневим РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, позивач ОСОБА_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-5).
Згідно копії довідки № 681 від 10.02.2021 р., позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., разом з донькою ОСОБА_4 (а.с.44).
Відповідно до копії довідки з місця роботи, ОСОБА_1 працює майстром манікюру (а.с.45).
Згідно довідки середньої загальноосвітньої школи в м. Луганську від 19.01.2021 р. ОСОБА_4 навчається у вказаному закладі в 4-А класі (а.с. 46).
Також, згідно медичної довідки, ОСОБА_3 , 2011 р.н. обстежується в медичному закладі та на даний час є здоровою (а.с. 47).
Відповідно до копії акту обстеження умов життя неповнолітньої дитини від 01.09.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , є всі необхідні умови для життя неповнолітньої ОСОБА_4 (а.с.97-102).
Вказані довідки видані органами, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній території, а саме у м. Луганську.
Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема,Loizidou v. Turkey,Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема,Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.
Надані позивачем письмові докази, не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст. 76 ЦПК України, які підтверджують фактичні обставини по справі, тому суд приймає до уваги зміст вказаних документів на підтвердження того, що дитина проживає разом з позивачем на тимчасово неконтрольованій території України, житлово-побутових умов проживання дитини та стану її здоров`я.
Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (стаття 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», пункт 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866).
Відповідно до частини першої статті 1Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації утворюються у разі потреби за рішенням Президента України.
Місто Луганськ відповідно до Указу Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019 віднесено до меж і переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях.
Оскільки указом Президента України у місті Луганську не створені військово-цивільні адміністрації, то на зазначені території розповсюджує свою діяльність Луганська обласна військово-цивільна адміністрація, що створена відповідно до Указу Президента України «Про утворення військово-цивільних адміністрації» від 5 березня 2015 року №123/2015, як наслідок, повноваження органів місцевого самоврядування (та її виконавчих органів) в м. Луганську тимчасово припинені.
Разом з тим, відповідно до статті 4,5 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» серед повноважень військово-цивільної адміністрації взагалі не передбачені повноваження з захисту прав і законних інтересів громадян України, що проживають на непідконтрольних територіях. Слід відзначити, що відповідно до статті 1 зазначеного Закону, створення військово-цивільних адміністрації призначено саме для «забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку».
Нормами ЦПК України, як і іншими нормативно-правовими актами, не передбачено обов`язку суду отримувати для розгляду справи документи, висновки тощо від органів, незаконно утворених на непідконтрольній Україні територій і чинне законодавство не регулює порядок отримання у такій ситуації висновку органу опіки та піклування.
При цьому згідно з частиною 10 статті 10 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини. А частиною першою цієї статті врегульовано, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що дитина не проживає на території України, контрольованій органами державної влади, та місцем проживання позивача ОСОБА_1 є м. Луганськ, служба у справах дітей Троїцької селищної ради, через відсутність правових підстав, не має можливості підготувати висновок щодо визначення місця проживання дитини.
Виходячи з необхідності захисту прав дитини та керуючись вимогами верховенства права, суд доходить висновку, що дану справу, з урахуванням фактичних встановлених обставин слід вирішити без письмового висновку служби у справах дітей щодо розв`язання спору, оскільки законодавча невизначеність може призвести до порушення прав дитини.
З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом із матір`ю. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.
За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
З урахуванням встановлених обставин справи, знаходження, станом на час розгляду справи, дитини на тимчасово неконтрольованій території Луганської області, то суд вважає можливим вирішити спір по суті за наявними письмовими доказами.
При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , з урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, а також відсутність доказів негативного впливу матері на дитину, які б унеможливлювали їх спільне проживання, чи негативно впливали на виховання та розвиток дитини, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про визначення місця проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою її проживання: АДРЕСА_1 .
При цьому, суд звертає увагу позивача, що в разі подальшої зміни у відносинах із донькою, а також зміни інших обставин, відповідач ОСОБА_3 не позбавлений можливості звертатись, в тому числі до суду, за зміною способу участі його у вихованні та спілкуванні з донькою.
На підставі ст. 141,161,171СКУкраїни, керуючись ст. 12,13,78-80, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Троїцької селищної ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганська, з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( НОМЕР_3 ), за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Троїцький районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя П.С.Гавалешко