СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15271/17

пр. № 2/759/121/21

15 лютого 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого -судді: Шум Л.М.

при секретарі: Прокопенко Н.М.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просив поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, залишивши його в користуванні відповідача та стягнувши з неї на користь позивача вартість частки в розмірі 50% від загальної вартості спільного майна, та 100% від вартості особистих речей, а саме еквівалент 12537,5 USD вартості спільного майна та еквівалент 5000 USD від вартості особистих речей в гривнях, згідно курсу НБУ на момент стягнення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 02.08.2003 по 11.11.2014 перебував у шлюбі із відповідачем. Під час спільного сумісного життя у шлюбі було набуто за особисті кошти позивача майно, перелік якого міститься в позові (предмети меблів, побутова техніка, люстри, предмети декору тощо), ремонт ванної кімнати, балкону, загальноремонтні роботи у квартирі, а також особисті речі, які залишились в квартирі, в якій вони проживали. Крім того позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2017 р. відкрито провадження по справі(ас.37).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2018 р. відкладено підготовче провадження по справіта призначено на 04.10.2018 р.(ас. 89-92).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 04.10.2018 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду(ас.100-101).

Постановою Київського апеляційного суду від 09.07.2019 р. вищезазначена ухвала скасована та направлено справу для продовження служання (ас.159-162).

Постановою Верховного Суду України від 21.10.2019 р. постанову Київського апеляційного суду від 09.07.2019 р. залишено без змін (ас.129-131).

30.03.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому вони заперечували проти позовних вимог, посилаючись на недоведеність належними доказами того, що саме те майно, яке вказано в позові, як об`єкти спільної сумісної власності, дійсно існувало та знаходилось в квартирі на час припинення ведення спільного господарства, а ремонт не може бути об`єктом спору, оскільки це є невід`ємною частиною квартири, що була подарована дітям. Також відповідач зазначає, що на відміну від позивача вона після розлучення не проживала в цій квартирі, тоді як позивач мав доступ до речей, які були в квартирі, і що зробив позивач із тим майном, яке залишилось у квартирі їй не відомо(ас.40-44).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2020 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 15.02.2021 р.(ас.204-205).

Позивач в підготовчі засіднання засідання призначені на 16.06.2020 р., 27.10.2020 р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Позивач та представник позивача в судове засідання призначене на 15.02.2021 р. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте його представник ОСОБА_4 подала до суду заяву про слухання справи у їх відсутность, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити (ас.210).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити(ас.212).

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків.

Встановлено, що 02.08.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що було зроблено запис №1451, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний.

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між сторонами склалися правовідносини, щодо поділу спільного майна подружжя, які регулюються Сімейним кодексом України.

За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

В позові позивач вказує на те, що під час шлюбу було придбано спільне майно, згідно переліку який наведений в позовній заяві, в тому числі ремонт ванної кімнати та сантехніка, заміна вікон на склопакети, ремонт та обшивка балкону скляними конструкціями, загальноремонтні роботи (настил підлоги, вирівнювання стін, повна заміна електричної проводки) знаходилось та залишилось в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належить в рівних частках дітям позивача та відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі Договорів дарування Ѕ частки квартири від 12.11.2014, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрованих в реєстрі за № 2398 та №2396.

Враховуючи те, що ремонтні роботи не є майном в розумінні ст.190 ЦК України, та їх результ у вигляді ремонту є невід`ємною частиною квартири, яка після розірвання шлюбу належить на праві спільної часткової власності дітям сторін, то суд доходить до висновку про те, що ремонт (ремонті роботи) не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12.05 2020 року у справі №243/5477/15-ц.

Доказів на підтвердження того, що перелічене в позові майно (побутова техніка, меблі, предмети інтер`єру тощо) було наявне на час припинення спільного ведення господарства, джерела та час придбання такого майна, позивачем не надано.

За загальним правилом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга ст.364 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від у справі №344/1770/14-ц, в постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року у справі №6-1752цс15.

Відповідно до п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач не заявляє вимоги про поділ майна в натурі.

Позивач заявляє вимоги про залишення в користуванні відповідача спільне майно подружжя та стягнути на його користь вартість частки в розмірі 50% від загальної вартості спільного майна, та 100% від вартості особистих речей.

Доказів того, що майно, яке перелічено в позові є неподільним, на час розгляду справи знаходиться у володінні чи користуванні відповідача, відповідач відчужив чи використав майно на свій розсуд чи приховав його, позивачем не надано.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підвереджувати іншими засобами доказування.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, недоведеними, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю, недоведеністю.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 247,258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум