Справа № 643/8218/21
Провадження № 2/643/3925/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Московському районі м. Харкова Харківської області про відшкодування майнової шкоди особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з держави Україна на її користь компенсацію майнової шкоди, завданої правопорушенням, у вигляді вартості викраденого майна, шляхом списання з рахунку Державна казначейська служба України на її користь 500 000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 06.11.2018 р. у період часу з 08:00 по 20:00 невстановлена особа, шляхом пошкодження вікна квартири за адресою: АДРЕСА_1 таємно викрала ювелірні прикраси на суму 460000 грн. та грошові кошти в сумі 40000, чим спричинила матеріальну шкоду.

Відомості про кримінальне правопорушення внесено слідчим СВ Московського ВП ГУ НП в Харківській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.07.2018 р. за №0006205 за кваліфікацією ч. 3 ст.185 КК України, тобто крадіжка поєднана із проникненням у житло.

Позивачку та ОСОБА_2 визнано потерпілими по кримінальному провадженню.

До цього часу викрадене майно не знайдено, відповідальних осіб за його викрадення до кримінальної відповідальності не притягнуто.

Постановою слідчого Московського ВП ГУ НП у Харківській області Волошиної А.В. від 07.05.2020 р. кримінальне провадження № 0006205 закрито.

За час розслідування кримінального провадження позивач неодноразово зверталась до слідчого судді зі скаргами на бездіяльність слідчого.

Зважаючи на те, що досудове розслідування закрито, прийнято рішення про закриття кримінального провадження слідчим, то позивач позбавлена права відповідно до вимог статті 128 КПК України пред`явити цивільний позов під час кримінального провадження, що є порушенням прав позивача на володіння майном, на відшкодування шкоди, на судовий захист.

Враховуючи, що службові особи, на яких було покладено обов`язки щодо захисту конституційних прав позивача в межах розслідування кримінального провадження, не вчинили жодної розшукової (слідчої) дії, спрямованої на встановлення злочинців та викраденого майна, то шкоду, завдану позивачу правопорушенням, належить компенсувати за рахунок держави України.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися.

Відповідачами відзив на позов не подано.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що згідно витягу з ЄРДР № 0006205 від 07.11.2018 року заявник ОСОБА_2 повідомила, що 06.11.2018 р. у період часу з 08:00 по 20:00 год. невстановлена особа, шляхом пошкодження вікна квартири АДРЕСА_2 , таємно викрала ювелірні прикраси, чим спричинила матеріальну шкоду. (ЖЄО №52140 від 06.11.2018) (а.с.12)

Постановою слідчого СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області від 07.05.2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування визначеного ст. 219 КПК України.(а.с.13,14)

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Однак для настання відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передбаченої ст.1176 ЦК України, повинні існувати обставини, визначені частиною 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Таких обставин в ході розгляду справи не встановлено, оскільки предметом спору у цій справі є вимоги позивача про стягнення з держави матеріальної шкоди, заподіяною бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу не завершили розслідування у кримінальному провадженні щодо розшуку викраденого майна позивача, а за наслідками закрили провадження, чим завдали їй матеріальну шкоду у вигляді вартості цього майна.

В даному випадку необхідно керуватись положеннями ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Дії, рішення або бездіяльність посадових осіб уважається правомірними, поки не встановлено протилежного у визначеному чинним законодавством порядку.

Дії, рішення чи бездіяльність органів державної влади можуть бути оскаржені та визнані неправомірними в судовому порядку.

Незаконні (неправомірні) дії - це дії, вчинені всупереч встановленому порядку або закону.

Позивачем не було надано жодного доказу, яким визначено протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування.

При розгляді даної справи встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення внесені слідчим до ЄРДР 28.07.2018 р. і кримінальне розслідування тривало до 07.05.2020 р. коли постановою слідчого кримінальне провадження було закрите, тобто більше ніж 18 місяців. Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 07.05.2020 р. було залишено без задоволення клопотання про продовження строку досудового розслідування через недоведеність об`єктивної неможливості провести необхідні слідчі (розшукові) дії в установлений законом строк.

Позивач обґрунтував свої вимоги не тільки окремими фактами бездіяльності в ході розслідування, а його неефективністю в цілому, оскільки протягом тривалого часу після початку кримінального провадження, винні у вчиненні кримінального порушення особи не знайдені і не притягнуті до кримінальної відповідальності. На думку позивача, саме внаслідок такої ситуації вона не має можливості повернути своє майно чи стягнути з винної особи вартість збитків, спричинених злочином і тому хоче отримати таке відшкодування з держави.

Так як відповідно до положень ст. 1177 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (частина друга статті 1177 ЦК України), то держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Розглядаючи справу №916/1423/17 Велика палата Верховного Суду України 03.09.2019 р. ухвалила постанову, якою в ході комплексного вивчення правової проблеми щодо можливості за відсутності відповідного закону, застосування частини шостої ст. 1176 і статті 1177 ЦК України та стягнення з держави майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення майну фізичної особи, якщо внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила злочин, прийшла до висновку, про неможливість комплексного застосування цих норм. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» врегулює відносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, і його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб.

Позивач може претендувати на компенсацію шкоди, спричиненої надмірною тривалістю досудового розслідування, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної або моральної шкоди, та обґрунтує її розмір, і за таких підстав може захистити свої права та законні інтереси, звернувшись із іншим позовом до держави Україна.

З підстав, наведених вище, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: Державна казначейська служба України, код ЄДРПОУ 37567646, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; Управління Державної казначейської служби України у Московському районі м. Харкова Харківської області, код ЄДРПОУ 37999607, 61001, м. Харків, вул. Юр`ївська, 7.

Суддя