Справа № 152/708/21
Провадження № 22-ц/801/2606/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 рокуСправа № 152/708/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 152/708/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Славінської Н. Л., у залі суду, повний текст якого складено 23 жовтня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі ТОВ «Алекскредит», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позов мотивований тим, що 09 вересня 2019 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2690224.

09 вересня 2019 року товариство перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 12 000 грн на споживчі цілі, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 09 жовтня 2019 року (включно).

09 жовтня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про надання кредиту № 2690224 від 09 вересня 2019 року, відповідно до п. п. 1-2 якої сторони дійшли згоди змінити узгоджений строк повернення цього кредиту до 08 листопада 2019 року включно. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом за період з 09 вересня 2019 року по 09 жовтня 2019 року у розмірі 3 672 грн, та плату (штраф) за порушення узгодженого строку повернення кредиту у розмірі 150 грн.

08 листопада 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну умов договору про надання кредиту № 2690224, відповідно до п.п.1.7.1 та 3.1 якої, сторони погодили, що на дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом з 09 вересня 2019 року до 08 листопада 2019 року у розмірі 7 344 грн та плату (штраф) за зміну договору у розмірі 100 грн. Сторони встановлюють строк дії договору з 09 вересня 2019 року до кінцевої дати виконання договору 26 травня 2020 року (включно).

Взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 20 травня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 86 404,06 грн, з яких: 12 000,00 грн заборгованість за сумою кредиту; 67 959,36 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 967,20 грн інфляційні втрати за сумою кредиту, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України; 5 477,50 грн інфляційні втрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України, а також судові витрати у розмірі 2 270,00 гривень.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за кредитом у розмірі 86 404,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» 2 270 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору з відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора та зарахування коштів на рахунок позичальника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 993,89 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року для розгляду вказаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також відстрочено заявнику сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року справу призначено до розгляду на 16 грудня 2020 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит» не містять підпису позичальника та інформації про ознайомлення останнього з такими умовами.

Позивачем не доведено, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів указані правила взагалі містили положенням, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, які просить стягнути позивач у зазначеному в цих документах порядку, строки та розмірі, що додані до позовної заяви.

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів того, що позивач перерахував кошти на картковий рахунок відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 09 вересня 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2690224.

Відповідно до п. п. 1.4, 1.9 договору ТОВ «Алекскредит» 09 вересня 2019 року перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 12 000 грн на споживчі цілі, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 09 жовтня 2019 року (включно).

Пунктом 1.6. договору визначено ставки нарахування процентів, відповідно до якого базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом 1,02%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 3,00%.

09 жовтня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про надання кредиту № 2690224 від 09 вересня 2019 року, відповідно до п. п. 1-2 якої сторони дійшли згоди змінити узгоджений строк повернення цього кредиту до 08 листопада 2019 року включно. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом за період з 09 вересня 2019 року по 09 жовтня 2019 року у розмірі 3 672 грн, та плату (штраф) за порушення узгодженого строку повернення кредиту у розмірі 150 грн.

08 листопада 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну умов договору про надання кредиту № 2690224, відповідно до п.п.1.7.1 та 3.1 якої, сторони погодили, що на дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом з 09 вересня 2019 року до 08 листопада 2019 року у розмірі 7 344 грн та плату (штраф) за зміну договору у розмірі 100 грн. Сторони встановлюють строк дії договору з 09 вересня 2019 року до кінцевої дати виконання договору 26 травня 2020 року (включно).

Відповідно до наданої позивачем розрахунку, станом на 20 травня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 86 404,06 грн, з яких: 12 000,00 грн заборгованість за сумою кредиту; 67 959,36 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 967,20 грн інфляційні втрати за сумою кредиту, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України; 5477,50 грн інфляційні втрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Указаний висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У пропозиції укласти кредитний договір зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://alexcredit.ua/umovi).

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору слідує, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, підписуючи заявку про укладення кредитного договору, позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір про надання споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачем 09 вересня 2019 року правочину.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

При цьому, позивач не був позбавлений можливості згідно з пунктом 2.2.3 договору протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору на умовах визначених у розділі 10 https:/alexcredit/ua/umovi/.

Також колегія суддів звертає увагу, що договір та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Окрім цього, відповідач погашав заборгованість, що свідчить про його обізнаність з кредитною заборгованістю.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не місять доказів перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 12 000 грн є безпідставними, оскільки спростовуються інформацією, наданою АТ «Альфа-Банк» відповідно до якої, отримувачем грошових коштів в сумі 12 000 грн (номер транзакції 55), перерахованих 09 вересня 2019 року на банківську картку № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а.с.205).

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 368/535/18, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені в зазначеній постанові, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.

Предметом позовних вимог в постанові, на яку посилається заявник є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а у справі, яка переглядається апеляційним судом стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним у вигляді окремого електронного документа за допомогою цифрового підпису.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог та судового захисту його прав у обраний ним спосіб.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не спростовують їх.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави 3 405 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3 405 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук