Справа № 158/1570/21 Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М.
Провадження № 22-ц/802/1494/21 Категорія: 60 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_5 , якому належала 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна частка його брата на даний час зареєстрована за померлим ОСОБА_5 , що свідчить про те, що його спадкоємці, які є відповідачами по справі - дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , спадщину не прийняли.

Позивач також зазначав, що оскільки державна реєстрація права власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріусом не вчинена, тому відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не прийняли спадщину у межах встановленого шестимісячного строку, у зв`язку з чим втратили право на спадщину. З огляду на це вважає, що він як спадкоємець за законом другої черги має право на спадкування після смерті брата.

Крім того вказував, що між померлим братом та ОСОБА_3 була домовленість про відмову останньої від прийняття спадщини щодо вказаного житлового будинку.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просив суд визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на спадкування 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на 1/2 частки зазначеного житлового будинку.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що відповідач ОСОБА_4 не бажає приймати частку у спадковому будинку, про що подала на адресу суду відповідну заяву. Крім того вважає, що позивач виконав свої зобов`язання щодо пошуку банків де були розміщені вклади, депозити спадкодавця ОСОБА_5 , проте відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання щодо відмови від частки у будинковолодінні не виконала. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відзивів на апеляційну скаргу відповідачі не подавали.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06 червня 2019 року (а.с.47).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну йому на праві приватної власності 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №259760167 від 03 червня 2021 року (а.с.15).

Як слідує з матеріалів спадкової справи № 305/2019, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли відповідачі по справі, а саме: дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , шляхом подання відповідних заяв до Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області (а.с.46, 54).

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України).

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Водночас, незважаючи на встановлений ст. 1297 ЦК України обов`язок спадкоємця звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, нормами цивільного законодавства не визначено правових наслідків неотримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину чи втрату свого права на спадщину у зв`язку з неотриманням такого свідоцтва.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємці за законом першої черги, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції зробив правильний висновок, що підстави для визнання їх такими, що втратили право на спадкування 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка входить до складу спадщини, відсутні.

При цьому позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено наявність обставин, які є підставами для усунення відповідачів від права на спадкування, передбачених ст. 1224 ЦК України, а відсутність у відповідачів свідоцтв про право на спадщину на вказану частку спірного майна не може бути підставою для позбавлення їх права на спадщину, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини. Крім того, позивач не надав належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а судом не встановлено обставин, які б давали підстави визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 .

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим.

Покликання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: