Справа № 219/8739/21
Провадження № 2-о/219/559/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Худіної О.О.

за участю секретаря Курилової А.О.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в:

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, та просила ухвалити рішення, яким встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки д. Розпопіха, Вікулівського району, Тюменської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Алчевськ, Луганської області, Україна.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 54 років у м. Алчевськ, Луганської області, Україна. На підтвердження факту смерті, заявниці була видана довідка про причину смерті та після поховання свідоцтво про смерть, видане органами «ЛНР». Заявниця зазначила, що метою встановлення факту смерті мати на тимчасово окупованій території України є державна реєстрація смерті ОСОБА_2 з подальшим отриманням свідоцтва про її смерть та успадкування майна померлої.

Встановлення даного факту необхідно заявниці для проведення державної реєстрації смерті за законодавством України та отримання свідоцтва про смерть, яке у свою чергу є підставою для виникнення певних цивільних прав і обов`язків. За цих обставин заявниця змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.08.2021 року відкрито провадження у справі.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим, до суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просить справу розглянути у її відсутність, заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився. В.о. начальником відділу Яною Писаренко подано клопотання, згідно якого вона зазначила, що просить розгляд справи провести без участі представника заінтересованої особи, проти задоволення заяви не заперечували та просили рішення прийняти у відповідності до діючого законодавства України.

Представник заінтересованої особи - Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав:

Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення факту, якого вимагає заявниця, породжує правові наслідки. Встановити такий факт іншим шляхом неможливо.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Серед таких юридичних фактів у ст. 315 ч. 1 п. 8 ЦПК України визначений факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як зазначено в ст. 317 ч. 1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

З паспорту серії НОМЕР_1 (арк.с.4-6) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

До матеріалів справи додані: свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Часів Яр, Донецької області, мати: ОСОБА_2 , батько ОСОБА_4 (а.с. 12).

З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається,що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 уклав шлюб із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прізвище дружині після укладення шлюбу було присвоєно « ОСОБА_6 » (а.с.13).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що заявниця дійсно є донькою померлої ОСОБА_2 .

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_3 , яка мається в матеріалах справи, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .(а.с.7-9)

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Алчевськ, Луганської області у віці 54 років причиною смерті є ракова інтоксикація злоякісне новоутворення, що вбачається з довідки про причину смерті до форми № 106/у51.(а.с.11).

Заявниця вказує, що її мати ОСОБА_2 померла у м. Алчевськ, Луганської області, а саме на території, яка на теперішній час є тимчасово окупованою.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 29 жовтня 2014 року №1801/5 «Про припинення доступу до деяких реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України» відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Алчевськ, Луганської області тимчасово припинено доступ до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України).

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні повинні бути виключно належними та допустимими.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Місто Алчевськ, Луганської області визнано тимчасово окупованою територією відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як. наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, як виняток суд бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України довідку надану заявницею, згідно до яких дата смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_8 , причина смерті: ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення.

Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 в певний час і при певних обставинах підтверджений.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з п.3.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5 судове рішення є підставою для реєстрації факту смерті особи, яка проводиться за місцем проживання заявника (ст. 257 ЦПК України) в державних органах запису актів цивільного стану.

Вище наведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи заявницею були обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася, як на підстави своїх вимог, тому задовольняє заяву про встановлення факт смерті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 18, 76,80, 81, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 315-319, 430 ч. 1 п. 8 ЦПК України, ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки д. Розпопіха, Вікулівського району, Тюменської області, в день ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Алчевськ, Луганської області, Україна.

Відповідно до ст. ст. 317 ч. 4, 430 ч. 1 п. 8 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно ст. 272 ч. 1 ЦПК України, копію повного судового рішення вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Худіна

14.09.2021