МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1635/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О., за участю:
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Смирнова А.І.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без руху по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
встановив:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року провадження у вищевказаній справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16-17).
Ухвалою суду від 20 січня 2021 року було залишено без задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (а.с. 46-47).
05 лютого 2021 року представник відповідача, діючий на підставі ордеру від 04 лютого 2021 року, надав через канцелярію суду заяву про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, в обґрунтування якої зазначив, що, всупереч ст. 175 ЦПК України, вказана позовна заява не містить: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с. 74, 80-81).
Позивачка в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти заяви відповідача про залишення позову без руху та просила суд відмовити в її задоволенні.
Відповідач та його представник, діючий на підставі ордеру від 04 лютого 2021 року, в підготовчому судовому засіданні підтримали подану заяву та просили суд її задовольнити (а.с. 74, 80-81).
Дослідивши матеріали справи та подану заяву, заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що заява відповідача про залишення позову без руху не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Позовна заява за змістом і формою повинна відповідати ст. ст. 175-177 ЦПК України.
Відповідно до ст. 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.
Частиною 11 ст. 187 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Встановлено, що під час вирішення питання про відкриття провадження у вказаній цивільній справі, судом не було встановлено підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження і наразі суд також не вбачає таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Bellet v. France»).
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним. («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
За таких обставин, суд доходить висновку, що наведені відповідачем доводи є надмірним формалізмом у трактуванні процесуального законодавства, а тому в задоволенні заяви про залишення позовної заяви без руху слід відмовити.
Керуючись ст. 175, 185, 187, 260, 261 ЦПК України, суд
ухвалив:
Заяву ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без руху по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Сегеда