П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 22-11614 Головуючий у 1-й інстанції: Ковалевська Л. М.

Унікальний № 381/82/21 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Невідомої Т. О.

Ратнікової В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в особі генерального директора Іжаковського Олега Валерійовича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и в:

У січні 2020 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 630057723 від 28 листопада 2013 року у розмірі 36 278 грн 62 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 102 грн та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн (т. 1, а. с. 1-6).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 28 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування Клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Також 28 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Альфа-Максі»). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 75 000 грн.

Відповідно до договору факторингу від 21 червня 2016 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором кредиту № 630057723 від 28 листопада 2013 року.

26 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за договором кредиту № 630057723 від 28 листопада 2013 року відповідно до договору факторингу № 2019-1КІ/Веста.

Згідно договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за Договором кредиту № 630057723 від 28 листопада 2013 року.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. В зв`язку з чим, заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 10 липня 2020 року становить 28 171 грн 27 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 18 471 грн 05 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 9 700 грн 22 коп., а також заборгованість по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, які складають: нараховані 3% річних - 1664 грн 12 коп.; втрати від інфляції - 3 051 грн 42 коп.; подвійна облікова ставка НБУ - 3 391 грн 81 коп. Загальна сума заборгованості складає 36 278 грн 62 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року позовну заяву ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення за недоведеністю заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду, генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (т. 2, а. с. 25-31).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що позивачем не доведене належними, допустимими та достовірними доказами ні розмір заборгованості за кредитом (тілом кредиту), ні факт відступлення права вимоги позивачу за кредитним договором № 630057723 від 28 листопада 2013 року. Позивачем не надано докази неможливості отримання зазначених в адвокатському запиті від 25 червня 2021 року документів та подання до суду першої інстанції або витребування їх в строки встановлені ст. 80 ЦПК України з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому відсутні підстави для задоволення клопотання про витребування доказів та прийняття нових доказів в суді в апеляційної інстанції.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом 21 грудня 2020 року, тобто після спливу позовної давності - 11 серпня 2017 року. Оскільки позивач пропустив строк при звернення до суду з даним позовом щодо стягнення основного боргу та відсотків за користування кредитом, тому не має права нараховувати 3 % річних та інфляційних втрат, так як вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року клопотання ТОВ «Вердикт Капітал» про витребування доказів залишене без задоволення (т.2, а.с.52).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ТОВ «Вердикт Капітал», подана генеральним директором Іжаковським О. В. на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року, розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

28 листопада 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_1 платіжну картку MAXI CARD VISA GOLD 250652 рахунок № НОМЕР_1 строком дії на 2 роки. Термін дії платіжної картки закінчився 28 листопада 2015 року. На дану платіжну картку встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 9 600 грн.

За період з 29 листопада 2013 року до 28 листопада 2015 року ОСОБА_1 була знята готівка в банкоматі на загальну суму 8 970 гривень, що підтверджується виписками по рахунку кредитної картки та виписками за договором № 630057723 від 28 листопада 2013 року.

За період з 29 листопада 2013 року по 28 листопада 2015 року ОСОБА_1 поповнювався картковий рахунок № НОМЕР_1 на загальну суму 4 080 грн, що підтверджується виписками по рахунку кредитної картки та виписками за договором № 630057723 від 28 листопада 2013 року, які знаходяться в матеріалах справи.

Отже згідно виписок по рахунку кредитної картки та виписок за договором № 630057723 від 28 листопада 2013 року ОСОБА_1 було отримано кредит на загальну суму 8 970 грн, а погашено кошти в загальній сумі 4 080 грн.

Після закінчення терміну дії кредитної карти та строку дії кредитного договору, нову картку ОСОБА_1 не отримувала.

Отже після листопада 2015 року - закінчення терміну дії кредитної карти та строку дії кредитного договору, ОСОБА_1 не отримувала від ПАТ «Альфа-Банк» жодних кредитних коштів, а тому відповідно не мала обов`язку сплачувати такі кошти, оскільки термін дії картки закінчився.

За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал», районний суд виходив з того, що твердження позивача щодо розміру заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 18 471 грн 05 коп. є безпідставним та зазначена обставина не доведена позивачем належними та допустимими доказами, оскільки за виконавчим написом № 1895 від 13.08.2019 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 65 037 грн. 83 коп., яка включає в себе заборгованість за сумою кредиту. Указаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.М. та згідно Довідки №01-23/115 від 22.02.2021 з заробітної плати ОСОБА_1 здійснено відрахування та виплати у розмірі 21688,57 грн., з них утримано на погашення основного боргу - 19353,24 гривень основної винагороди виконавця - 1935,33 грн., витрати на проведення виконавчих дій - 400 гривень.

Оскільки термін дії платіжної картки, і відповідно строк дії договору закінчився 28 листопада 2015 року та, враховуючи вимогу від 07 грудня 2015 року про сплату боргу за договором № 630057723 ПАТ «Альфа-Банк» до 21 грудня 2015 року, тому згідно ст. 1048, 1049 ЦК України після спливу строку кредитування (з грудня 2015 року) позивач не мав права нараховувати проценти за кредитом та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Однак позивач просить стягнути проценти за користування кредитом, нараховані, зокрема, за період з січня 2019 року до листопада 2020 року, тобто після настання строку виконання основного зобов`язання за кредитом.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, то районний суд вказував, що позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Отже оскільки районний суд в даному випадку дійшов висновку, що право позивача порушене не було, суд відмовив у позові через його необґрунтованість.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що 28 листопада 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_1 платіжну картку MAXI CARD VISA GOLD 250652 рахунок № НОМЕР_1 строком дії на 2 роки. Термін дії платіжної картки закінчився 28 листопада 2015 року. На дану платіжну картку встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 9 600 грн.

З позовом до суду ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся 21 грудня 2020 року (т. 1, а. с. 125).

Розмір заборгованості, яку просив стягнути позивач, визначено станом на 10 листопада 2020 року включно.

Матеріали справи свідчать, що 13 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А. А. було видано виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 за договором кредиту № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (т.1, а. с. 189).

Висновки районного суду про те, що указаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.М. та згідно Довідки №01-23/115 від 22.02.2021 з заробітної плати ОСОБА_1 здійснено відрахування та виплати у розмірі 21688,57 грн., з них утримано на погашення основного боргу - 19353,24 грн., відповідають відомостям наявних у матеріалах справи письмових доказів (т.1, а.с.189-197).

Доводів на спростування цих висновків суду щодо стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса апеляційна скарга не містить.

Висновки районного суду щодо закінчення строку кредитування із закінченням строку дії картки із посиланням на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, відповідають правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен урахуватися судом при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Доводів на спростування цих висновків суду щодо відсутності підстав для стягнення відсотків за договором, нарахованих після закінчення строку кредитування, апеляційна скарга також не містить.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Звертаючись до суду із вказаним позовом ТОВ «Вердикт Капітал» вказував наступне.

21 червня 2016 року згідно договору факторингу № 1 ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» та останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договором кредиту № 630057723 від 28 листопада 2013 року (т. 1, а. с. 76).

Надалі, згідно договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК Веста» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договором кредиту № 630057723 від 28 листопада 2013 року (т. 1, а. с. 77-91).

16 січня 2019 року згідно договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 ТОВ «ФК Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договором кредиту № 630057723 від 28 листопада 2013 року (т. 1, а. с. 92-102).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні додатки до договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року та договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року з переліком кредитних договорів за якими відступались права вимоги за вказаними договорами.

Витяг, який наданий позивачем у якості доказу факту отримання права вимоги за договором кредиту № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (т. 1, а. с. 103) є додатком до договору про відступлення прав вимоги № 29-01/19/1 від 29 січня 2019 року, який у матеріалах справи взагалі відсутній.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних чи юридичних осіб, поданою відповідно до ЦПК, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів у справі та оцінювання обсягу доказів, який був би достатній для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст.517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже при перегляді оскаржуваного рішення в контексті доводів апеляційної скарги апеляційним судом встановлено, що позивачем не було надано доказів на підтвердження прав нового кредитора в зобов`язанні з відповідними додатковими договорами.

Доводи апеляційної скарги в цій частині щодо передачі первинних документів АТ «Альфа-Банк» наступним кредиторам є міркуваннями скаржника щодо необхідності вчинення певних процесуальних дій, які не були вчинені позивачем та, виходячи із вищенаведених положень процесуального законодавства, не можуть бути вчинені судом із власної ініціативи.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону і доводами апеляційної скарги не спростовані.

Водночас доводи апеляційної скарги позивача в частині неправильного вирішення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для зміни оскаржуваного рішення в цій частині з огляду на таке.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення при вирішенні цих позовних вимог районний суд помилково ототожнив їх із процентами та іншими платежами, передбаченими кредитним договором, хоча при пред`явленні цих вимог позивач посилався на положення ст. 625 ЦК України (т.1, а.с.4-5).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Стаття 256 ЦК України містить визначення поняття позовної давності. Так, за змістом наведеної статті, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України та передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Системне тлумачення ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 267, ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча й існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Положення ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Отже, кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 715/1452/19 (провадження № 61-8415св20).

У даному спорі відповідач подала заяву про застосування позовної давності, оскільки строк виконання зобов`язання закінчився у листопаді 2015 року, а позов пред`явлений у грудні 2020 року ( т.1, а. с. 151-152; 198-200).

Відтак висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України є правильним, разом з тим, мотиви з яких районний суд дійшов такого висновку, не в повній мірі відповідають обставинам справи.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Оскільки часткове задоволення апеляційної скарги не змінює суті вирішення спору районним судом, підстави для розподілу судових витрат апеляційним судом відсутні.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України змінити, виклавши мотивувальну частину рішення щодо цих позовних вимог в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Т. О. Невідома

В. М. Ратнікова