Провадження №22-ц/824/9038/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 131 317, 75 грн. та понесені позивачем судові витрати, пов`язані із розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 серпня 2016 року між ним та відповідачем, який діяв як співвласник трансформаторної підстанції №452 (с. Романків Обухівського району Київської області) на підставі договору про співпрацю та дозволу на підключення від 30.08.2013 року на використання електроенергії з СТ «Судостроитель-3» були досягнуті домовленості щодо підключення до трансформаторної підстанції №452 з метою забезпечення постачання електроенергії до домоволодіння в с. Романків. В результаті проведених переговорів 11 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на підключення електроенергії, умовами якого передбачено надання співвласниками трансформаторної підстанції електроенергії та використання її споживачем (позивачем) на умовах цього договору. Пунктами 2.1 та 2.2 договору від 11.08.2016 р. на співвласників трансформаторної підстанції покладений обов`язок підключення споживачу (позивачу) трьохфазної напруги U-380 В з виділеною потужністю 30 кВт (автоматичний вимикач при напрузі не менше 60А) з обов`язковою установкою справного електролічильника згідно Правил улаштування електроустановок та зобов`язання забезпечити безперебійну подачу електроенергії споживачу, виключаючи відсутність електроенергії, пов`язаного з високовольтною лінією електропередачі. В свою чергу за укладеним договором позивач зобов`язався прийняти в експлуатацію та ремонт електрогосподарство, що знаходиться на ділянці споживача, та своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію. В рахунок сплати вартості підключення до трансформаторної підстанції №452 позивач передав відповідачу кошти в сумі 90000 грн., про отримання коштів відповідачем складено розписку. Втім відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, позивача не було підключено до трансформаторної підстанції. Як з`ясувалось пізніше, відповідач жодних прав відносно трансформаторної підстанції №452 не мав та не має, а лише шляхом обману заволодів належними позивачу грошовими коштами. На дзвінки відповідач припинив відповідати.

Таким чином, відповідач заволодів належними позивачу грошовими коштами у розмірі 90000 грн. без достатньої правової підстави. Сума нарахованих процентів на день подання позову (13.08.2019 р.) складає 41317,75 грн.,

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 131 317, 75 грн., вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у договорі на підключення електроенергії від 11.08.2016 року чітко зазначалось, що відповідач діє на підставі договору про співробітництво від 18.09.2010 року та дозволу на підключення від 30.08.2013 року, з яким відповідач ознайомив позивача. Таким чином позивач був обізнаний про те, що саме ОСОБА_3 , а не відповідач є споживачем електричної енергії від електрообладнання, належного СТ «Суднобудівник-3». Вказує, що позивач не надав суду жодного доказу, який би підтвердив невиконання іншою стороною умови, яку зазначено у договорі від 11.08.2016 року, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме непідключення до трансформаторної підстанції, про що вказував позивач.

04 червня 2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, не погоджуючись із доводами викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 11 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 , який діяв на підставі договору про співпрацю від 18.09.2010 р. та дозволу на підключення від 30.08.2013 р. на використання електроенергії з СТ «Судостроитель-3», було укладено договір на підключення електроенергії.

Пунктами 2.1 та 2.2 договору від 11.08.2016 р. на співвласників трансформаторної підстанції покладений обов`язок підключення споживачу (позивачу) трьохфазної напруги U-380 В з виділеною потужністю 30 кВт (автоматичний вимикач при напрузі не менше 60А) з обов`язковою установкою справного електролічильника згідно Правил улаштування електроустановок та зобов`язання забезпечити безперебійну подачу електроенергії споживачу, виключаючи відсутність електроенергії, пов`язаного з високовольтною лінією електропередачі. В свою чергу за укладеним договором, позивач зобов`язався прийняти в експлуатацію та ремонт електрогосподарство, що знаходиться на ділянці споживача та своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію.

В рахунок сплати вартості підключення до трансформаторної підстанції №452 позивач ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_1 кошти в сумі 90000 грн., про отримання коштів останнім складено відповідну розписку.

Відповідачем ОСОБА_1 було підписано договір №01 від 28 лютого 2009 року, укладений між Правлінням СТ «Судостроитель-3» та ОСОБА_3 про використання електроенергії, договір про співпрацю між СТ «Судостроитель-3» та субспоживачами електроенергії від 18.09.2010 р., договір про користування електричною енергією на території населеного пункту №13 від 30.08.2013 р., дозвіл від 30.08.2013 р. на приєднання споживача ОСОБА_3 до ТП №452 потужністю 250 кВт по вул. Лісова, 1, с. Романків, Обухівський район, Київська область, дозволена потужність приєднання 90 кВт. 20 червня 2015 року ОСОБА_3 видано довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_1 для представництва в усіх державних та приватних установах та організаціях.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Звертаючись до суду із позовом, позивач факт передачі коштів довів, не заперечував цього і відповідач. Таким чином відповідач мав довести, що отримав кошти на відповідній правовій підставі, в той же час належним чином цього зроблено не було. Надані відповідачем докази не доводять ні факту належності будь-яких прав відповідача на трансформаторну підстанцію, ні того, що він діяв від імені особи, яка таке право мала. Довіреність, на яку посилається апелянт, не є таким доказом, адже в жодному з підписаних відповідачем документів вона не фігурує. Не було доведено відповідачем й факту здійснення підключення, адже за своєю природою зазвичай доводиться факт наявності обставин, а не факт їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події обов`язок доведення існування таких обставин покладається на сторону, яка стверджує про вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. При цьому посилання апелянта на те, що це суд безпідставно не зобов`язав його надати документи, є неналежними, адже свобода вибору та засобів доказування, як і ризик недостатності доказування, покладається саме на сторону. Таким чином належна сторона має доводити свої твердження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду міста Києва від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько