КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 360/395/19
номер провадження 2-ві/824/14/2021
У Х В А Л А

19 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кашперської Т.Ц., розглянувши заяву адвоката Іванової Ірини Борисівни, поданої в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про відвід судді Левенця Б.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Бучанської міської ради Київської області, Блиставицького старостинського округу, треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , служба у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації, Бородянський районний відділ ДМС у Київській області про визнання рішення про скасування реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації незаконним, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського апеляційного суду знаходиться зазначена справа.

Так, 08 лютого 2021 року до Київського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи 360/395/19 із апеляційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах та неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року (а. с. 113 т. 3).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, справу призначено судді-доповідачу Левенцю Б.Б., судді, які входять до складу колегії: Левенець Б.Б. - головуючий суддя, Ратнікова В.М., Борисова О.В. (а. с. 115 т. 3).

Київським апеляційним судом у складі судді Левенця Б.Б.ухвалами від 10 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах та неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року у зазначеній справі та призначено справу до розгляду на 04 березня 2021 року о 10:00 (а. с. 116 - 117, 119 т. 3).

17 лютого 2021 року до апеляційного суду надійшла заява адвоката Іванової Ірини Борисівни, поданої в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про відвід судді Київського апеляційного суду Левенця Б.Б. (а. с. 130 т. 3).

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б. прийнято до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючої в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , без сплати апелянтом судового збору. В порушення порядку звільнення від сплати судового збору, встановленого цивільним процесуальним законодавством, суд обмежився вказівкою про це в описовій частині ухвали від 10 лютого 2021 року в абзаці шостому (т. 3 а. с. 116 - 117). Вважала, що описані дії судді Левенця Б.Б. не узгоджуються з вимогами цивільного процесуального законодавства, а саме із ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір», якими встановлено підстави та порядок звільнення від сплати судового збору, із положень яких вбачається, що підставою для звільнення від сплати судового збору є виключно ухвала суду з цього питання, яка виноситься за результатом розгляду відповідного клопотання сторони (ст. 182, 183, 258, п. 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України), проте суддя Левенець Б.Б. самовільно прийняв рішення про звільнення апелянта від сплати судового збору, навіть за відсутності відповідного прохання про це.

Вказувала, що вказівка на підставу звільнення від сплати судового збору на п. 7. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки розповсюджується на представників, що діють від імені своїх довірителів на підставі договору або довіреності та в інтересах цих довірителів, але не своїх інтересах; вказівка ж на п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», обрана суддею Левенцем Б.Б. самовільно та без будь-яких доказів зі сторони апелянта про наявність підстав для її застосування не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки в апеляційній скарзі стоїть питання про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - Бучанської міської ради Київської області та справа не містить жодних доказів порушення прав неповнолітніх дітей; апелянт ОСОБА_2 не має підстав для звільнення від сплати судового збору, крім судового збору за неповнолітніх дітей; при поданні позову та при касаційному оскарженні ухвали Київського апеляційного суду з питання територіальної підсудності даної справи ОСОБА_2 оплачувала судовий збір у встановленому законом розмірі.

Зазначала, що в порушення вимог ЦПК України про залишення апеляційної скарги без руху у разі відсутності документального підтвердження сплати судового збору (п. 3 ч. 4 ст. 356 ,ч. 2 ст. 357, ст. 185 ЦПК України), суддя Левенець Б.Б., за відсутності клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору, в порушення порядку звільнення сторони від сплати судового збору, обмежується вказівкою на це у описовій частині ухвали від 10 лютого 2021 року, що ставить під сумнів його об`єктивність та неупередженість під час розгляду справи.

Посилалася на положення Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради Європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ч. 4 ст. 39, п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Левенця Б.Б., суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М. відвід, заявлений представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Івановою І.Б. визнано необґрунтованим, тапередано заяву адвоката Іванової І.Б. про відвід судді для автоматизованого розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України з метою визначення судді для її розгляду.

Після проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до ч. 3, 8 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року справу призначено судді-доповідачу Кашперській Т.Ц.

Згідно вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Таким чином, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, зазначені в заяві про відвід судді Левенця Б.Б.,апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Апеляційний суд вважає, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Левенця Б.Б. у справі № 360/395/19, апеляційний суд приймає також до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Наведені заявником доводи стосуються її незгоди з ухвалою, постановленою зазначеним суддею під час вирішення питання щодо відкриття провадження за апеляційною скаргою у справі № 360/395/19, а отже з процесуальним рішенням судді, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи необ`єктивність у цій справі.

Отже, доводи, якими адвокат Іванова І.Б. мотивує свою заяву в інтересах відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Левенця Б.Б., не викликає обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Враховуючи зазначені норми закону, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді Левенця Б.Б.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Іванової Ірини Борисівни, поданої в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про відвід судді Київського апеляційного суду Левенця Б.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Бучанської міської ради Київської області, Блиставицького старостинського округу, треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , служба у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації, Бородянський районний відділ ДМС у Київській області про визнання рішення про скасування реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації незаконним.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ц. Кашперська