ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 641/8907/20

провадження № 22ц/818/1154/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - Комунальне підприємство «Харківський вагоноремонтний завод»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року в складі судді Курганникової О.А.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» інфляційних втрат та трьох процентів річних через невиконання договорів, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на його користь суми інфляційних втрат в розмірі 33 787,03 грн та 3% річних в розмірі 27 075,91 грн, а всього стягнути 60 862,94 грн через невиконання Комунальним підприємством «Харківський вагоноремонтний завод» умов договору № 240, договору № 137, договору № 212 та договору № 115.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не мотивовано, в чому саме полягає невідповідність його заяви приписам статті 161 ЦПК України. Сума, вказана у заяві, не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 21 квітня 2015 року у справі № 922/1165/15 стягнуто з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь Приватної фірми «Знак» 418 101,66 грн основного боргу, 152 970,41 грн інфляційних втрат, 34 641,32 грн 3% річних та витрати зі сплати судового збору в розмірі 12 116,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17 червня 2015 року у справі № 922/2910/15 стягнуто з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь Приватної фірми «Знак» суму інфляційних втрат в розмірі 165 939, 47 грн, суму 3% річних в розмірі 2646,33 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 3371,72 грн.

24 лютого 2016 року між Приватною фірмою «Знак» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення право вимоги, згідно умов якого Приватна фірма «Знак» (попередній кредитор) передало ОСОБА_2 (новий кредитор) право вимагати від боржника Комунального підприємства «Харківський Вагоноремонтний завод» виконання обов`язків, передбачених основними договорами.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 квітня 2016 року у справі № 922/1165/15 замінено стягувача Приватну фірму «Знак» у виконавчому провадженні ВП № 50317980, відкритому 25 лютого 2016 року Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виконання наказу Господарського суду Харківської області від 08 травня 2015 року у справі № 922/1165/15 на його правонаступника ОСОБА_2

12 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення право вимоги, згідно умов якого ОСОБА_2 (попередній кредитор) передав ОСОБА_1 (новий кредитор) право вимагати від боржника Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» виконання обов`язків, передбачених основними договорами, а саме: договір поставки № 240 від 11 січня 2010 року, укладений між Приватною фірмою «Дельта» та боржником; договір № 137, укладений 15 січня 2010 року між Державним підприємством «Управління механізації та енергетики» та боржником; договір № 212, укладений 25 січня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінфотех» та боржником; договір № 115, укладений 01 квітня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛБЛ» та боржником.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року у справі № 641/8857/18 стягнуто з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат в розмірі 296 324,57 грн та 3% річних в розмірі 43 570,49 грн, а всього 339 895,06 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року у справі № 641/3784/19 стягнуто з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за грошовими зобов`язаннями в розмірі 21 270,27 грн та 3% річних в розмірі 13 649,00 грн, а всього підлягає стягненню 34 919,27 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 червня 2020 року у справі № 641/1055/20 стягнуто з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат в розмірі 48 150,31 грн та 3% річних в розмірі 9415,88 грн, а всього 57 566,19 грн.

Звертаючись до суду з такою заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 зазначив, що наразі боржником судові рішення не виконано, а тому він, як правонаступник, має право на стягнення з боржника на свою користь в порядку наказного провадження інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення.

Частинами 1, 2 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, передбачені статтею 161 ЦПК України.

Пунктом 7 частини 1 цієї статті передбачено, що судовий наказ може бути видано, в тому числі, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі, електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З викладеного вбачається, що стягнення з боржника інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, що передбачено положенням статтею 625 ЦК України, є законодавчою встановленою мірою відповідальності боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу вбачається, що він просив стягнути з боржника лише 3% річних та інфляційні втрати. Вимог щодо стягнення основної суми заборгованості за відповідними договорами ним не заявлено.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено вимогу лише щодо 3% річних та інфляційних втрат, яку можливо розглянути у наказному провадженні разом з вимогою про стягнення основної заборгованості, його заява не відповідає положенням статті 161 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі судового наказу, що не позбавляє заявника звернутися з такими вимогами до боржника в порядку позовного провадження.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.