Справа № 700/205/21
Провадження № 2/700/180/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді: Пічкур С.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Сіденко Н.П.,

позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: ОСОБА_2 , представника відповідача: ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агронива-Черкаси» про визнання правочинів недійсними,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агронива-Черкаси» про визнання правочинів недійсними.

Від представника позивача ОСОБА_2 , 23 листопада 2021 року надійшла заява про зміну підстав позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у серпні 2020 року між ним та ТОВ «Агронива Черкаси», було досягнуто попередньої домовленості щодо подальшого укладення між сторонами договору оренди земельних паїв, предметом якого мала бути передача у строкове платне користування двох земельних ділянок з кадастровими номерами №:03:000:0258 площею 1,1936 га, та №:03:000:0259 площею 2,696 га, сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території Яблунівської сільської ради Лисянського району Черкаської області, за що Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу щорічну орендну плату, яка за згодою сторін мала складати 24000 грн.

Відповідач значно занизив ціну оренди земельних ділянок, ввівши в оману позивача, всупереч волі Орендодавця.

Відповідно до п.4.1 договору, передбачено що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить суму в гривнях, що дорівнює 12% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, на дату укладання договору щорічна оренда плата у грошовому виразі складає 7521,48 грн.

У п.4.4 спірного договору вказано, що зміна розміру орендної плати здійснюється за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди між Орендарем та Орендодавцем, цим пунктом Орендодавець фактично позбавлений права переглянути розмір орендної плати.

Після підписання договорів позивачем, на адресу його проживання надійшли підписані відповідачем оскаржувані договора оренди землі, де відповідач не погоджуючи з позивачем зазначив в п.41 оскаржуваного договору, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та становить суму в гривнях, що дорівнює 12% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, на дату укладання договору щорічна орендна плата у грошовому виразі складає 7521,48 грн.

При цьому розмір нормативно грошової оцінки в договорах щодо обох земельних ділянок вказано суму - 62679 грн, з якої 12% складає 7521,48 грн орендної плати.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить визнати недійсними договір №AGNC-2020-00007 від 01.09.2020 року та договір №AGNC-2020-00006 від 01.09.2020 року, які укладені між ТОВ «Агронива-Черкаси» та ОСОБА_1 скасувавши запис в Державному реєстрі речових прав на не рухоме майно, про державну реєстрацію іншого речового права №38158363 та №38158737, оскільки відповідач ввів в оману позивача.

У судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Руднічук Д.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні оскільки позивачем не доведено обставин, які б підтверджували неналежне виконанням ТОВ «Агронива Черкаси» договірних зобов`язань по виплаті орендної плати та введення позивача в оману.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ «Агронива Черкаси» уклали договора оренди земельних ділянок площею 1,1936 га (рілля) для ведення сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :03:000:0258 та площею 2,6296 га (рілля) для ведення сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :03:000:02589.

При цьому, законом не заборонено укладання договорів сторонами в різних місцях по часу. Тобто, зі сторони позивача договір міг бути підписаний раніше 01 вересня 2020 року, а з боку відповідача 01 вересня 2020 року.

Дата укладання договорів оренди 01.09.2020 року. Строк дії 7 років, до 01.09.2027 року. Щорічна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та становить суму у гривнях, що дорівнює 12% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки на дату укладання договору.

Пунктом 2.4. Договорів оренди визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок станом на 01.09.2020 року становить 62679,00 грн і є базою для визначення розміру орендної плати.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Проте, немає жодних доказів того, що відповідач, укладаючи з позивачем оспорювані ним договора, навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін або таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Договора оренди з боку позивача підписані на кожній сторінці, цей факт ним не заперечується, а не повна сплата орендної плати, не виконання інших умов договору однією із сторін, є підставою для його розірвання, а не визнання недійсним.

Позивачем не доведено наявності умислу відповідача, який би знав про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що позивач, якби він володів цією інформацією, не уклав б оспорюваний правочин.

Отже, позивач не довів у сукупності факту наявності обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого ним правочину; що наявність /відсутність цих обставин не відповідають його волі перебувати у відносинах, породжених оспорюваними договорами; що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Зокрема, твердження позивача про те, що ТОВ «Агронива Черкаси» при укладенні договору, обманув його щодо розміру орендної плати, саме по собі не може слугувати підставою для визнання правочину недійсним.

Відсутні підстави вважати, що відповідач позбавив позивача можливості ознайомитись із договорами особисто чи за допомогою сторонніх осіб.

Відповідно, підстав вважати, що оспорювані позивачем договора укладено ним під впливом обману, начебто підписав пусті бланки, немає, оскільки при укладенні даних договорів оренди землі в них були прописані всі попередньо узгоджені умови між Позивачем та Відповідачем, в тому числі і розмір орендної плати по двох земельних ділянках та зазначена дата їх укладання.

Зокрема, судом установлено, що позивач має на праві власності дві земельні ділянки, яка наразі перебуває в оренді у відповідача.

Також оспорюванні позивачем правочини зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таке свідчить, що позивач не міг не розуміти змісту і суті оспорюваних правочинів і його воля була направлена на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім цього, згідно ч.1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

ВС КЦС у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19 вказав, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно, за наслідками вирішення спору між сторонами на підставі наданих ними доказів судом не установлено обставин, визначених ст. 203 ЦК України, які б зумовили визнання оспорюваних позивачем правочинів недійсними.

Водночас, згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Як наслідок, суд дійшов висновку, що права позивача не є порушеними з боку відповідача, а тому вони не підлягають судовому захисту у спосіб, що запропонований ним у позовній заяві, тобто, шляхом визнання оспорюваних правочинів недійсним.

Отже, суд, дійшовши висновку про відсутність порушення прав позивача, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову через його необґрунтованість з мотивів, що наведені вище.

За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на відмову у задоволенні позову, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 908 грн. не підлягає стягненню із відповідача на його користь.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 5, 12, 13, 71, 74, 81, 142, 211, 258, 259, 263, 265, 273, ЦПК України, суд ,

вирішив:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агронива-Черкаси» про визнання правочинів недійсними.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 грудня 2021 року.

Суддя С. Д. Пічкур