Справа № 489/6811/15-ц
Провадження №2/489/13/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
14 грудня 2021 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою
В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просила встановити порядок користування відособленими приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 170,5 кв.м., з яких 55,5 кв.м. житлова площа, та гараж площею 30,3 кв.м., що знаходиться в спільній власності сторін та відповідає частці кожного з них, зокрема виділити: ОСОБА_1 - в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку кладову 2-5 площею 17,2 кв. м., на 1 поверсі житлового будинку літ. Н-2 житлову кімнату 2-7 площею 18,3 кв. м., на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 житлову кімнату 2-12 площею 8,8 кв. м., гараж літ. О площею 30,3 кв. м.; ОСОБА_2 - в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку майстерню 2-2 площею 16,4 кв. м. та кладову 2-4 площею 10,4 кв. м., на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 - житлові кімнати 2-13 площею 17,2 кв. м. та 2-14 площею 11,2 кв. м. Залишити в спільному користуванні: в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку: котельню 2-1 площею 5,4 кв. м. та коридор зі сходами 2-3 площею 9,9 кв. м.; на першому поверсі житлового будинку літ. Н-2 коридор зі сходами 2-6 площею 13,3 кв. м., коридор 2-8 площею 4,1 кв. м., кухня 2-9 площею 11,6 кв. м., санвузол 2-10 площею 9,2 кв. м.; на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 коридор зі сходами 2-11 площею 10,9 кв. м., санвузол 2-14 площею 1,8 кв. м. та гардеробна 2-16 площею 4,8 кв. м.; господарські споруди: вбиральня літ. Р, навіс літ. Н, водяна колонка, металеві ворота і хвіртка, огорожа та замощення двору. Також позивач просить визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1 000 кв.м., що знаходиться в спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до частки кожного з них у спільній власності, зокрема кожному: під забудову 65 кв.м., під городом та двором 290 кв.м., а 145 кв.м. залишити у спільному користуванні під проїздами, проходами та для обслуговування будинку.
22 березня 2016 року позивачка звернулася до суду з заявою про зміну позовних вимог, відповідно до якої просить: встановити порядок користування відособленими приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 170,5 кв.м., з яких 55,5 кв.м. житлова площа, що знаходиться в спільній власності сторін та відповідає частці кожного з них, зокрема виділити: ОСОБА_1 - в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку кладову 2-5 площею 17,2 кв. м., на 1 поверсі житлового будинку літ. Н-2 житлову кімнату 2-7 площею 18,3 кв. м., на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 житлову кімнату 2-12 площею 8,8 кв. м.; ОСОБА_2 - в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку майстерню 2-2 площею 16,4 кв. м. та кладову 2-4 площею 10,4 кв. м., на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 - житлові кімнати 2-13 площею 17,2 кв. м. та 2-14 площею 11,2 кв. м. та гардеробна 2-16 площею 4,8 кв. м. В спільному користуванні сторін залишити: в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку: котельню 2-1 площею 5,4 кв. м. та коридор зі сходами 2-3 площею 9,9 кв. м.; на першому поверсі житлового будинку літ. Н-2 коридор зі сходами 2-6 площею 13,3 кв. м., коридор 2-8 площею 4,1 кв. м., кухня 2-9 площею 11,6 кв. м., санвузол 2-10 площею 9,2 кв. м.; на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 коридор зі сходами 2-11 площею 10,9 кв. м., санвузол 2-14 площею 1,8 кв. м., гараж літ. О площею 30,3 кв. м.; вбиральня літ. Р, навіс літ. Н, водяна колонка, металеві ворота і хвіртка, огорожа та замощення двору. Також позивач просить визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1 000 кв.м., що знаходиться в спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до частки кожного з них у спільній власності, зокрема кожному: під забудову 65 кв.м., під городом та двором 290 кв.м., а 145 кв.м. залишити у спільному користуванні під проїздами, проходами та для обслуговування будинку. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належать будівельні матеріали та конструкції, які були використані при спорудженні 2-поверхового житлового будинку, гаражу та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 1 000 кв.м. за вищевказаною адресою - по 1/2 частині кожному. Оскільки вищезазначений будинок був збудований без отримання відповідного дозволу, він вважався самочинним будівництвом. Проте 25.06.2015 р. відповідач подав до ДАБІ в Миколаївській області декларацію про готовість до експлуатації спірного житлового будинку. Відповідно позивачка ОСОБА_1 вважає, що прийнятий в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1 належить їй та відповідачу в рівних частках - по 1/2 частині кожному. При цьому в добровільному порядку дійти згоди щодо користування спільним майном (будинком та земельною ділянкою) сторони не можуть.
Ухвалою суду від 20.10.2015, роз`єднано позовні вимоги та виділено у самостійне провадження позовні вимоги про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.10.2015, дійсна справа передана судді Тихоновій Н.С.
Ухвалою суду від 26.08.2015, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 19.11.2015, зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 05.04.2016, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 14.06.2016 призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 28.08.2018, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 24.10.2018, зупинено провадження у справі.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2019, справу передано на розгляд судді Рум`янцевій Н.О.
Ухвалою суду від 11.04.2019, поновлено провадження у справі, цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 12.08.2019, зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 17.01.2020, поновлено провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 16.11.2020, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 23.06.2021, призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження по справі.
Ухвалою суду від 09.09.2021, виправлено описку в ухвалі про призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою суду від 25.10.2021, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1986 р. по 21 січня 2003 р. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.12.2002 року.
За час перебування у шлюбі сторони придбали на ім`я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1990 р. житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Відповідно до Рішення Миколаївської міської ради від 29.08.1997 р. для обслуговування вказаного будинку у приватну власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 1000 кв.м., на яку в подальшому було видано державний акт про право власності серії І-МК № 012692.
На підставі Рішення виконкому Ленінської районної ради м. Миколаєва в 1998 р. ОСОБА_2 було дозволено проектування та будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 та отримано дозвіл на виконання будівельних робіт.
Сторонами, під час перебування у шлюбі, було зведено житловий будинок, ступінь готовності якого на час розірвання шлюбу складала 78,08 % готовності. Оскільки зазначене будівництво відбувалось з відступленням від проектної документації, його було визнано самочинним.
Вказані обставини встановлені рішеннями Апеляційного суду Миколаївської області від 06.12.2011 р. та від 23.12.2013 р., які ухвалені у спорах між тими самими сторонами і мають преюдиційне значення для розгляду даної справи відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.
Так вищезазначеними судовими Рішеннями Апеляційного суду було встановлено, що оскільки спірний будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки не введений в експлуатацію, то і його поділ подружжям як житлового будинку є неможливий. Можливим є лише право власності на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано при будівництві.
Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 р. по справі № 2/489/148/13, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23.12.2013 р., визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку (ступінь готовності 78,08 %), гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15.03.2016 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Проведено поділ спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 39/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 61/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного суду від 30.10.2019 року, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Як вбачається з повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку № 21-439/440 від 19.11.2021, висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи надати неможливо у зв`язку з неможливістю надання додаткових документів, які необхідні для проведення вказаної експертизи.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася»

На підставі п. 6 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 « розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті або місцевості».

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до вимог ст. ст. 86, 87 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності може виникати зокрема за рішенням суду.

Вимогами ст.89 ЗК України, встановлено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

З моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній сумісній власності.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій(сумісній) власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь- яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно до ст. 88 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 11 Постанови, одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретним приміщенням, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності.

Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, якщо будівля чи споруда перебуває у спільній частковій власності, то і земельна ділянка переходить у спільну часткову власність. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Згідно з п. 19 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні сторонам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що відповідач жодним чином не спростував вимоги позивачки, не надав заперечень щодо запропонованого нею порядку користування земельною ділянкою та виділу частини домоволодіння в натурі, а також те, що при призначенні судової експертизи він не надав необхідних, для її проведення, документів, суд вважає за можливе при вирішенні спору взяти варіант поділу домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою запропонований позивачкою у позовній заяві.

Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою задовольнити.

Встановити порядок користування відособленими приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 170,5 кв.м., з яких 55,5 кв.м. житлова площа, що знаходиться в спільній власності сторін та відповідає частці кожного з них, зокрема виділити:

ОСОБА_1 - в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку кладову 2-5 площею 17,2 кв. м., на 1 поверсі житлового будинку літ. Н-2 житлову кімнату 2-7 площею 18,3 кв. м., на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 житлову кімнату 2-12 площею 8,8 кв. м.;

ОСОБА_2 - в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку майстерню 2-2 площею 16,4 кв. м. та кладову 2-4 площею 10,4 кв. м., на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 - житлові кімнати 2-13 площею 17,2 кв. м. та 2-14 площею 11,2 кв. м. та гардеробна 2-16 площею 4,8 кв. м.

В спільному користуванні сторін залишити: в цокольному поверсі літ. Нцок житлового будинку: котельню 2-1 площею 5,4 кв. м. та коридор зі сходами 2-3 площею 9,9 кв. м.; на першому поверсі житлового будинку літ. Н-2 коридор зі сходами 2-6 площею 13,3 кв. м., коридор 2-8 площею 4,1 кв. м., кухня 2-9 площею 11,6 кв. м., санвузол 2-10 площею 9,2 кв. м.; на 2 поверсі житлового будинку літ. Н-2 коридор зі сходами 2-11 площею 10,9 кв. м., санвузол 2-14 площею 1,8 кв. м., гараж літ. О площею 30,3 кв. м.; вбиральня літ. Р, навіс літ. Н, водяна колонка, металеві ворота і хвіртка, огорожа та замощення двору.

Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв.м., що знаходиться в спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до частки кожного з них у спільній власності, зокрема кожному під забудову 65 кв.м., під городом та двором 290 кв.м., а 145 кв.м., залишити у спільному користуванні під проїздами, проходами та для обслуговування будинку

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «21» грудня 2021 року.