Провадження № 22-ц/4808/1709/21
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (судді-доповідача) Девляшевського В.А.

суддів: Томин О.О., Пнівчук О.В.,

секретаря: Максимів Ю.В.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1 , представника ПАТ «Універсал Банк» - Мурончика В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Жука Ростислава Стефановича на рішення Івано-Франківського міського суду, у складі судді Бабій О.М. ухвалене 22 вересня 2021 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича про скасування свідоцтва та запису про право власності,

встановив :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до АТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позов обгрунтовували тим, що 09 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») укладено кредитний договір № 02/748к, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 55 000,00 доларів США під 12,45% річних з кінцевою датою повернення до 08 серпня 2037 року. На забезпечення виконання кредитного зобов`язання в цей же день сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передана належна ОСОБА_2 на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить йому та позивачці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, оскільки набута за її згодою під час спільного проживання однією сім`єю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2015 року в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АТ «Універсал банк» стягнута заборгованість в розмірі 42 225 доларів США. Вказане рішення перебувало на примусовому виконанні в Івано-Франківському міському ГТУЮ в Івано-Франківській області, під час якого на предмет іпотеки накладено арешт та проведено електронні торги. 27 листопада 2018 року державним виконавцем встановлено, що електронні торги не відбулись по причині відсутності допущених учасників торгів, у зв`язку з чим майно було передано стягувачу АТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом. Разом з тим, вказана постанова скасована 28 листопада 2018 року постановою заступника начальника управління ДВС. Проте, 30 листопада 2018 року на підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, який втратив чинність, за АТ «Універсал Банк» нотаріусом незаконно зарестровано право власності на трьохкімнату квартиру АДРЕСА_1 . Більше того, що в цій квартирі зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_6 , яка є інвалідом з дитинства. Дане майно є спільною сумісною власністю, що передбачає визначення частки боржника у майні до звернення стягнення на майно, чого зроблено не було. Крім того, вказані відносини регулюються Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира є преметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, не перевищує відповідну площу, а тому без згоди власника встановлена загальна заборона примусового стягнення на неї.

Натомість приватний нотаріус, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 листопада 2018 року №44354130 щодо реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, вищезазначені обставини не врахував, чим, на думку позивачів, порушив вимоги Законів України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема в частині невиконання обов`язку щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодаства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

За наведених обставин позивачі просили позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Жук Р.С. подав апеляційну скаргу. На його думку, суд не звернув увагу на те, що органами державної виконавчої служби при вчиненні дій щодо реалізації іпотечного майна було грубо порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так, на підтвердження постійного проживання позивачів та їх дітей в квартирі подано відповідні довідки про склад сім`ї. Вважає неправильними посилання представника банку на те, що положення цього закону не застосовуються до позивача, оскільки у його власності є інше нерухоме майно, а саме - 1/6 частини квартири в АДРЕСА_2 . Норма закону, яка викладена в пункті 2 частини 1 статті 1, щодо належності позичальнику іншого нерухомого майна, не поширюється на випадки, коли предмет іпотеки використовується як постійне місце проживання позичальника.

Поза увагою суду залишилось те, що постановою від 05 березня 2021 року в.о. начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції дії головного державного виконавця щодо передачі на прилюдні торги іпотечної квартири позивача та подальшої передачі цієї квартири визнані такими, що вчинені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження». На момент вчинення реєстраційних дій та видачі свідоцтва про право власності на квартиру постанова та акт про передачу майна стягувачу від 27 листопада 2018 року були скасовані.

Крім того, державний виконавець при передачі на реалізацію нерухомого майна, в якому проживала та була зареєстрована неповнолітня донька сторін, не отримав попередньої згоди органу опіки та піклування.

Представник апелянтів звертає увагу, на те що на момент звернення позивача до суду з даним позовом позовні вимоги були законні, обгрунтовані та могли привести до реального відновлення порушених прав позивача. Проте, через внесення 16 січня 2020 року змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» скасування запису про проведену державну реєстрацію права законом не передбачено. Суд при розгляді справи обмежився посиланням на зміну законодавства та з надмірним формалізмом відмовив у захисті порушених прав та інтересів позивачів, не зважаючи на те, що порушення процедури реєстрації права власності на квартиру за банком є очевидним та підтверджене належними доказами. Суд у цьому випадку повинен був захистити права позивача, ухваливши рішення, яке б могло спричинити реальні правові наслідки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Звертає увагу, що оскільки ОСОБА_2 належить на праві власності 1/6 частина квартири в АДРЕСА_2 , то передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 не є єдиним нерухомим житловим майном позичальника. Відповідно жодних обмежень, визначених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», щодо примусової реалізації спірної квартири у державного виконавця не було. Крім того, державим виконавцем в ході виконавчого провадження було проведено всі дії, необхідні для передачі квартири, в тому числі встановлено факт відсутності зареєстрованих малолітніх дітей, про що було зазначено на офіційному сайті СЕТАМ. Вважає, що суд надав належну оцінку постанові №19.14-10/7 від 05 березня 2021 року, винесеній в.о. начальника Івано-Франківського міського відділу ДВС, якою в порушення вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» не скасовано постанову у виконавчому провадженні, а визнано дії державного виконавця такими, що вчинені з порушенням Закону.

В момент отримання свідоцтва та реєстрації права власності на квартиру за АТ «Універсал Банк» постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 27 листопада 2018 року була чинною, і будь-яких обмежень щодо реєстрації права власності не існувало. Так, згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року скасовано постанову заступника начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області №04-25 від 28 листопада 2018 року про результати перевірки законності виконавчого провадження.

Представник відповідача погоджується також з висновком суду, що оскільки свідоцтво про право власності не створює виникнення права власності, то позовні вимоги про його скасування є неналежним способом захисту.

В засіданні апеляційного суду представник апелянтів доводи апеляційної скарги пітримав з наведених у них мотивів.

Представник АТ «Універсал Банк» вимоги скарги заперечив, пославшись на законність рішення суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не відповідає належному способу захисту у цій справі, оскільки згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, відповідно до якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Тому суд зробив висновок, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Ухвалене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 09 серпня 2007 року ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступник АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №02/748к, за умовами якого позичальник отримав від банку 55 000,00 доларів США на строк до 08 серпня 2037 року під 12,45 % річних (а.с. 9-12).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 21-22).

Вказана квартира належала йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 серпня 2007 року №1254, укладеного з продавцем ОСОБА_7 . При цьому, в пункті 6 договору зазначено, що на момент укладення цього договору ОСОБА_2 у шлюбі не перебуває (розлучений), однак проживає однією сім`єю з ОСОБА_3 , і квартира, що є предметом цього договору, набувається за її згодою, яка викладена у заяві, посвідченій приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Максимчин Т.В. 09 серпня 2007 року за реєстром №1252, як їх спільна сумісна власність (а.с. 23).

23 грудня 2015 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист №344/6773/2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 42 225,55 доларів. Вказаний виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання до Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем 30 травня 2018 року винесена постанова про опис та арешт майна, а саме на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 26-27).

27 листопада 2018 року вказана квартира на підставі постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу головного державного виконавця Івано-Франківського міського ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. передана стягувачу ПАТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом. Підставою для цього було не проведення 22 жовнтя 2018 року електронних торгів через відсутність допущених учасників торгів (а.с. 29-32).

На підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, затвердженого Івано-Франківським МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області 27 листопада 2018 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. 30 листопада 2018 року видано свідоцтво №4125, яким посвідчено, що АТ «Універсал Банк» належить на праві власності майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 34-35). В цей же день зареєстроване право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29205130 (а.с. 36).

Відповідно до положень, викладених у статтях 2,5 ЦПК України, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Отже, і в разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна як окремого документа законодавством не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю. Покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України "Про нотаріат"), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у чинній редакції встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна з торгів не належить.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац другий пункту 8 розділу X Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

Крім того, вказаний висновок також підтверджений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що саме віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Водночас вимоги про витребування спірного нерухомого майна позивачами не заявлено.

Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до статті 119 ЦПК України підставами позову, які згідно приписів статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги.

Відтак позовні вимоги про скасування свідоцтва та запису про право власності задоволенню не підлягають з огляду на обрання позивачами неефективного способу захисту своїх прав.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у цій справі обставинами, зазначеними нормами закону та висновками Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Жука Ростислава Стефановича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.О. Томин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2021 року