Справа № 353/159/21
Провадження № 22-ц/4808/1278/21
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тлумацького районного суду від 16 червня 2021 року, в складі судді Луковкіної У.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 2000 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 56000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначиив, що він у 2017 році позичив відповідачці ОСОБА_2 5000 доларів США на придбання будинку. Частину позики в сумі 3000 доларів США до протягом 2017 року відповідачка повернула, а від повернення решти коштів в сумі 2000 доларів США ухиляється. Зазначив, що він звертався з даного приводу в правоохоронні органи із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Постановою слідчого кримінальне провадження, внесене за даним фактом до ЄРДР 09.01.2020 року за № 0000005, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просив додатково стягнути з відповідачки 400 доларів США та 3000 грн, як заборгованість за придбаний для неї опалюваний котел та компенсацію витрат по його встановленню.

Позивач вказав також, що починаючи з 2018 року він змушений звертатись у правоохоронні органи з метою захисту своїх прав та повернення боргу. Намагання відновити справедливість негативно вплинули на стан його здоров`я, він переніс моральні страждання, таким чином йому заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої просив стягнути 5000 грн.

Заочним рішенням Тлумацького районного суду від 16 червня 2021 року у задово воленні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що судом не з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Суд не дав належної оцінки постанові Коломийського відділу поліції Тлумацького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про закриття закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 року, кримінальне провадження внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 січня 2020 року та закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку.

Із змісту даної постанови вбачається, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5000 доларів США, однак остання повернула борг частково в сумі 3000 дол США.

Згідно відібраних працівниками поліції пояснень від 07 лютого 2018 року, ОСОБА_2 вказала, що у 2016 році вирішила придбати будинок у м. Тлумачі, оскільки їй бракувало грошей на його придбання, вона позичила частину грошей у ОСОБА_1 , частину яких віддала, а саме в розмірі 2000 дол США.

У липні 2018 року з приводу вчинення протиправних дій відповідачкою ОСОБА_2 , він звернувся до Тлумацького відділення поліції і йому була надана відповідь, що відповідачка відмовилась від будь яких письмових пояснень, однак в усній бесіді підтвердила, що про борг їй відомо, однак через відсутність роботи повернути його не може, проте коли влаштується на роботу борг погасить.

Апелянт, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та їх невідповідність висновкам, викладених у рішенні, а також порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що

позивач та його представник не подали доказів на підтвердження позовних вимог. Суд, встановивши, що договір позики між сторонами у письмовій формі не укладався, будь-яких інших письмових документів, які б свідчили про наявність між сторонами правовідносин за договором позики, договором купівлі-продажу та договором виконання робіт, позивач та його представник не надали, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. А оскільки вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідного від основного позову про стягнення коштів, то у задоволенні позову в цій частині також відмовлено.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилався на те, що в 2017 році позичив відповідачці ОСОБА_2 5000 дол США на придбання житла у м. Тлумач. Згідно усної домовленості відповідачка зобов`язувалась повернути суму боргу до кінця 2017 року, однак борг повернула частково в сумі 3000 доларів США, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідачки 2000 доларів США.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд першої інстанцій правильно виходив з того, що позивач не представив суду жодних доказів, які б підтверджували наявність між сторонами правовідносин за договором позики. Як вбачається з матеріалав справи договір позики між сторонами у письмовій формі не укладався, що є обов`язковою умовою для даного виду правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не взято до уваги долучену до матеріалав справи постанову Коломийського відділу поліції Тлумацького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року, та пояснення ОСОБА_2 та є доказом того, що ОСОБА_2 дійсно позичила у нього грошові кошти в сумі 5000 дол. США та частково повернула борг в сумі 3000 дол США не заслуговують на увагу, оскільки такі не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту укладення договору та передачі грошових коштів.

Крім того, як вбається із змісту письмового пояснення ОСОБА_2 вони із відповідачем на протязі трьох років підтримували стосунки та періодично проживали разом та частково вели спільний бюджет. На придбання будинку ОСОБА_1 позичив їй 2000 доларів США, які вона йому повернула. З осені 2017 року вони припинили спілкування, після чого ОСОБА_1 заявиви що вона винна йому гроші які він витратив під час спільного проживання.

Таким чиногм, відповідачка ОСОБА_2 не визнала будь-які боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про додаткове стягнення з відповідачки ще 400 доларів США та 3000 грн, як заборгованість за придбаний для неї опалюваний котел та компенсацію витрат по його встановленню, а також стягнення з неї моральної шкоди в сумі 5000 грн., то судом першої інстанції вірно зазначено про те, то позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу на обґрунтування цих вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Тлумацького районного суду від 16 червня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин