ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1056/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Філіпчук О.В.,

учасники справи: представник відповідача Локтіонова С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року (суддя Продан Б.Г.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 15 лютого 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 162347 грн., зі сплатою 14% річних за користування кредитом, строком до 13 лютого 2015 року. В свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти.

20 квітня 2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника №0 від 15 лютого 2008 року.

За період користування кредитними коштами ОСОБА_1 були здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте кредит і проценти за договором у повному обсязі не повернуті, у зв`язку з чим станом на 24 жовтня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 137977,48 грн., з яких: 91091,61 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 37977,48 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2652,98 грн. заборгованість по пені.

Позивач вважав, що внаслідок неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, у Товариства виникло право на стягнення 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, згідно положень ст. 625 ЦК України.

Оскільки існує прострочене грошове зобов`язання, позивач також ставить вимогу про стягнення з відповідача пені нарахованої за подвійною ставкою НБУ та заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку).

Посилаючись на зазначене просив стягнути з відповідачки, заборгованість за кредитом 110442,46 грн. станом на 24.10.2019 року, з яких 3% - річних - 8206 грн., інфляційні втрати - 32069,25 грн., нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 32189,73 грн., заборгованість за відсоткам згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 37977,48 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності. За умовами кредитного договору строк повернення кредиту визначено до 13 лютого 2015 року, а з відповідним позовом до суду кредитор звернувся 25 листопада 2019 року, тобто після спливу строку загальної позовної давності до основної вимоги стягнення суми боргу за кредитним договором. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, також застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки боржник порушив свої зобов`язання за кредитним договором, у кредитора виникло право на застосування наслідків такого порушення.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судове засідання представник апелянта не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила їх відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у сумі 162347,00 грн., зі сплатою 14 % річних строком до 13 лютого 2015 року. Відповідно до п.1.4. Кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання автомобіля марки Ssang Yong Rexton, 2008 року випуску.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 0 від 15 лютого 2008 року (боржник ОСОБА_1 ).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №0 від 15.02.2008 року, станом на 24.10.2019 року утворилась заборгованість в сумі 131722,07 грн. з яких 91091,61 грн. заборгованість за тілом кредиту, 37977,48 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2652,98 грн. - заборгованість по пені.

Оскільки існує прострочене грошове зобов`язання, позивач ставить вимогу про стягнення з відповідачки: пені за подвійною ставкою НБУ в сумі 32189,73 грн., трьох процентів річних в розмірі 8206 грн., інфляційних втрат - 32069,25 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 37977,48 грн. (з моменту відступлення права вимоги до 24.10.2019 року).

16 березня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву у якій просила застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску строків позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячне погашення кредиту рівними частками з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту, який надано з 15 лютого 2008 року до 13 лютого 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 13 лютого 2015 року відповідачка мала, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними платежами з 01 по 10 число включно кожного місяця. Починаючи з 14 лютого 2015 року відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду в цивільній справі № 444/9519/12 висловила правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки строк кредитування за кредитним договором №0 від 15 лютого 2008 року встановлено до 13 лютого 2015 року, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 29.11.2019 року, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у заборгованості за нарахованими відсотками 37977,48 грн. (з моменту відступлення права вимоги до 24.10.2019 року).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення пені за подвійною ставкою НБУ в сумі 32189,73 грн.

У охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом приписів ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних є спеціальним видом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Така відповідальність за неможливість виконання боржником грошового зобов`язання є альтернативною, застосовується на розсуд кредитора (вимагати її стягнення є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися) та не входить до складу основного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц|14-254цс19, зазначила, що погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Із позовною вимогою про стягнення із ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат позивач звернувся до суду 25.11.2019 року.

Як вбачається із розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, то такий розрахунок охоплюється періодом саме в три роки, що передували подачі цього позову, інших доказів, які б поставили під сумнів правильність даного розрахунку матеріали справи не містять. За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача три проценти річних в розмірі 8206 грн., інфляційних втрат - 32069,25 грн., а всього 40275,25 грн.

За таких обставин, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Позов ТОВ «Вердикт Капітал» слід задовольнити частково.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню 3% річних в розмірі 8206 грн., інфляційні втрати - 32069,25 грн., а всього 40275,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції ТОВ «Вердикт Капітал» сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн., а до суду апеляційної інстанції 2881,50 грн.

За наслідками розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в розмірі 40275,52 грн., що становить - 36,47% від ціни позову.

Відтак, загальний розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору становить 1751,47 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» три відсотки річних, інфляційні втрати в розмірі 40275,25 грн. та судовий збір в розмірі 1751,47 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року.

Судді Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк