справа № 489/951/21
провадження №6/489/308/21
УХВАЛА

08 вересня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Плаксіна В.О.,

за участю:

представника відповідача Воробйова В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

Представник відповідача адвокат Воробйов В.Л. звернувся до суду із заявою про розстрочення рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2021, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за договором № б/н від 11.01.2018, яка станом на 03.12.2020 складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 35000 грн., яку просить розстрочити в рівних частках протягом періоду з 01.07.2021 по 30.06.2022.

Як на підставу для розстрочення рішення суду посилається на те, що ОСОБА_1 одноразово не може сплатити стягнуту рішенням сума заборгованості через недостатність доходу, а позивач проти такого розстрочення не заперечує.

У судовому засіданні представник відповідача заяву підтримав та просив задовольнити. Також просив врахувати сумлінне виконання відповідачем рішення суду на виконання якого він сплатив позивачу борг в сумі 9000,00 грн., що підтвердив платіжними дорученням від 29.07.2021, 31.08.2021, 06.09.2021 та випискою з карткового рахунку ПриватБанку. З пояснень представника відповідача також встановлено, що рішення суду на примусовому виконанні не перебуває.

Позивач свого представника до суду не направив, що не перешкоджає розгляду заяви відповідача.

Вислухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2021 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за договором № б/н від 11.01.2018, яка станом на 03.12.2020 складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 35000 грн. та судовий збір в сумі 995,18 грн.

Рішення суду сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

Згідно заяви відповідач просить розстрочити вказане рішення рівними платежами на періоду з 01.07.2021 по 30.06.2022, оскільки він не спроможний одноразово сплати стягнуту суму заборгованості.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина перша статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

За приписами частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин першої, третьої - п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів виключних обставин для розстрочення рішення суду.

Крім того, як вбачається із наданої відповідачем довідки від 18.06.2021 він працює в Одеській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Кег» та займає посаду директора і його сукупний дохід за січень травень 2021 року склав 25247,37 грн.

Посилання в заяві та в судовому засіданні представника відповідача на відсутність у ОСОБА_1 фінансової можливості одноразово сплати суму стягнутої рішенням суду заборгованості не є підставою для розстрочення виконання такого рішення, так як наведена обставина в розумінні частини третьої статті 435 ЦПК України не може бути віднесена до істотних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Керуючись статтею 435 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 08.09.2021.

Суддя І.В.Коваленко