Дата документу 01.09.2021 Справа № 320/4377/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4377/17 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
провадження № 22-ц/807/1942/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
провадження № 22-ц/807/1942/21-2

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2021 року та додаткове рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 29 липня 2014 року, посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф. (реєстровий № 2-921), та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 16 грудня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Бедновій Н.В. із заявою про прийняття спадщини, де він дізнався про те, що був складений заповіт 29.07.2014, відповідно до якого на випадок смерті батько заповідав все його майно, де б воно не знаходилося та із чого б воно не складалося, на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що заповіт складений батьком є недійсним, оскільки станом на 29 липня 2014 року його батько не міг зробити будь-яке розпорядження, т.я. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби № 3490 КУ «Мелітопольської лікарні № 2» батько позивача ОСОБА_4 довгий час страждав кардіосклерозом постінфарктним, аневризмою вертушки постійною формою ФП, гіпертонічною хворобою 3 ст., гіпертензивним серцем, ризик 4, лівостороннім гідротораксом, асцитом СН-2Б-3, СДЛЖ, бронхіальною астмою 3 ст. В травні 2013 року батько переніс інфаркт міокарду. Останні роки батько регулярно лікувався стаціонарно та амбулаторно.

З осені 2010 року батько ОСОБА_4 фактично проживав в АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 разом із дружиною та дітьми регулярно приїздили до нього. Дружина позивача багато часу проводила у батька, прибирала в будинку, готувала йому їжу, допомагала по господарству. У зв`язку з тим, що батько втратив постійний заробіток, на ґрунті нервових переживань він став зловживати алкогольними напоями, міг по кілька діб підряд знаходитися в запоях. Тому з часом стан здоров`я батька став погіршуватися. З початку 2013 року при спілкуванні з батьком позивач став помічати, що у батька появилося незрозуміле занепокоєння, перед-

чуття наближення біди, погіршення сну, він знаходився у постійному стресовому стані. Соматичні прояви виражалися у тремтінні рук, підвищеній пітливості, підвищеній частоті

серцебиття, температурі тіла, артеріальному тиску, почервонінні обличчя, очей. Погірши-

вся також нічний сон батька, сновидіння стали важкими і жахливими, у батька стали ви-

никати зорові галюцинації. У батька стали з`являтися слухові і зорові омани: дзвінки, кроки, ляскіт дверей, рух тіней на периферії зору. Такий стан здоров`я супроводжувався регулярним зловживанням алкогольними напоями. ОСОБА_4 казав сину, що коли він випиває алкогольні напої, його мозок відключається і йому становиться легше. Напередодні від`їзду його сім`ї 28 липня 2014 року у батька сталася чергова галюцинація. Таким чином, за станом здоров`я його батько 29 липня 2014 року не міг зробити будь-яке розпорядження, зокрема, скласти заповіт.

З липня 2014 року по 31 серпня 2016 року позивач неодноразово намагався спілкуватися з батьком, але це було складно робити, оскільки його захворювання прогресували, батько не міг нормально формулювати відповіді. Відповідачка ніякої участі по утриманню хворого батька не надавала, не цікавилася його станом здоров`я, його потребами, отже відгороджувала його від себе, зводила до мінімуму можливість спілкування з ним. Утриманням батька в цей час регулярно займався позивач та його дружина, за власний рахунок вони придбали для хворого батька продукти харчування, лікарські засоби, готували йому їжу, прибирали у будинку. За власні кошти позивач купив для батька медичний апарат для підтримання роботи серця вартістю 4200 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсним заповіт, складений його батьком 29.07.2014р., з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, оскільки через стан здоров`я, викликаний нервовим стресом, хворобами, прийомом медичних препаратів із одночасним зловживанням спиртиними напоями, останній не міг усвідомлювати значення своїх дій, а тому його волевиявлення не було вільним та складання такого змісту заповіту не відповідало його волі.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд не вжив всіх можливих, передбачених законом заходів, для всебічного, повного та об`єктивного і неупередженого дослідження всіх обставин у справі, та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Додатковим рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07квітня 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, які стягнуті з позивача на користь відповідача у сумі 16000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що більшість витрат на правничу допомогу, не пов`язані з розглядом справи, а також є необґрунтованими та неспівмірними, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про стягнення витрат з позивача відмовивти.

Відзивів на апеляційні скарги стороною відповідача не надано, що не є перешкодою відповідно до ч. 3 статі 360 ЦПК Укрпаїни для апеляційного розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , які підтримали апеляційні скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кисіль В.І., який заперечував проти обох скарг, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, на заповіт як односторонній правочин, розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідне обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі №234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач ОСОБА_1 , батьками якого є: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 / т. 1 а.с. 6/.

18 квітня 2003 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_4 , взявши прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 238) серії НОМЕР_1 , виданим 18.04.2003р. відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, Україна /т. 1 а.с.44/.

29 липня 2014 року ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений 29 липня 2014 року державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., за реєстровим № 2-921, відповідно до якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що він за законом буде мати право, заповідав ОСОБА_2 /т. 1 а.с.81/.

Вказаний заповіт до теперішнього часу не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові справи) /т. 1 а.с.82/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача та чоловік відповідача - ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1 своєчасно протягом шестимісячного сроку звернувся до нотаріуса з заявою прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом, та дізнався про заповіт батька від 29.07.2014р.

Оспорюючи зазначений заповіт, ОСОБА_1 вказував, що протягом 2013-2014рр. його батько ОСОБА_4 переніс інфаркт міокарду, мав низку інших серьозних захворювань, у зв`язку з чим неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, приймав прописані лікарські препарати, які мають побічні ефекти та несумісні з алкоголем, який він вживав одночасно з прийомом препаратів, а також знаходився постійно у стесовому стані, що впливало й на стан його свідомості. Вважав, що такий його стан заважав батьку розуміти значення своїх дій при складанні заповіту 29.07.2014р., а тому його волевиявлення не було вільним. Просив у позовній заяві визнати недійсним заповіт на підставі статті 225 ЦПК України.

Судом для встановлення стану здоров`я спадкодавця ОСОБА_4 були витребувані

в ході розгляду справи медичні документи.

Згідно інформації, наданої в.о. головного лікаря КУ «ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольського міської ради Запорізької області Гадомським В.І., встановлено, що на виконання ухвали суду по справі № 320/4377/18 від 16.08.52018 були надані оригінали медичних документів відносно ОСОБА_4 на 433 сторінках, прошитих та пронумерованих: медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 147 від 11.01.2016; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 3490 від 01.08.2016; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 1173 від 13.03.2015; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 3337 від 03.08.2015; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 20 від 03.01.2014; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 2231 від 19.05.2014; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 2709 від 24.06.2014; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 1948 від 06.05.2013; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 2771 від 12.07.2013. Медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 (денний стаціонар) № 236 від 19.02.2013, № 332 від 12.03.2014, № 624 від 15.05.2014 були знищені у встановленому законом порядку /т. 1 а.с.147/.

За наданими на запит суду медичними документами судом встановлено.

Відповідно до копії виписного епікризу із історії хвороби № 2771, ОСОБА_4 , 1948р.н., з 12 липня 2013 року по 26 липня 2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: тахікардія, лівосторонній гідроторакс, СН-2Б ФК-3, гіпертонічна хвороба 3 ст., гіпертензивне серце, ризик 4;рекомендовано «Д» спостереження лікаря, дієта, прийом ліків (верошпірон, платогріл, медокарділ, єтсет, афабазол, тріфас) /т. а.с.45 /.

Згідно із копією виписки із історії хвороби № 332, хворий ОСОБА_4 , 1948 р.н., знаходився в КУ «Мелітопольська лікарня № 2» з 12 березня 2014 року по 21 березня 2014 року з діагнозом: кардіосклероз постінфарктний (травень 2013р.), гіпертонічна хвороба 3 ст., гіпертензивне серце ст. ризик 4, СН 2 Б ФК 3;рекомендовано спостереження у лікаря, дієта, прийом ліків (спіронолактон, медокарділ, платогріл, єтсет, тріас, контроль УЗД плевральних полостей) /т. 1 а.с.46/.

Відповідно до копії виписного епікризу із історії хвороби № 1173, хворий ОСОБА_4 , 1948р.н., знаходився на стаціонарному лікуванні з 13 березня 2015 року по 20 березня 2015 року, з діагнозом: кардіосклероз постінфарктний (травень 2013), аневризма вертушки, гіпертонічна хвороба 3 ст., гіпертензивне серце, ризик 4. СДЛЖ (ФВ-29%), СН-2А ФК-3;суп.д/з: бронхіальна астма 3 ст. ЛН 2 ст. ЦА 2-3. ДЄ2; рекомендовано «Д» спостереження лікаря, дієта, прийом ліків (медокарділ, платогріл, спіронолактон, еуфілін, пульмолор, тріфас, беродуал) /т. 1 а.с.47/.

Також судом були допитані чисельні свідки з приводу стану здоров`я ОСОБА_1 , який він мав станом на день складання та посвідчення заповіту від 29.07.2014р., а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Крім того, ухвалою суду від 14 листопада 2019 року за клопотанням позивача призначено комплексну посмертну судово-медичну експертизу, на вирішення якої були постановлені такі запитання:

1. З урахуванням всіхї захворювань ОСОБА_4 , приймання ним рекомендованих ліків перед складанням заповіту 29.07.2014р., зловживанням алкогольними напоями, чи могло це вплинути на суттєві зміни в поведінці та призвети до неможливості останнім усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту?

2. Як наявні у ОСОБА_4 хронічні захворювання могли вплинути на мозкову діяльність ОСОБА_4 , і чи міг він внаслідок цього усвідомлювати свої дії, прогнозувати їх, керувати ними, надавати їм належну оцінку під час написання заповіту?

3. Встановити, чи був негативний зв`язок між погіршенням стану здоров`я ОСОБА_4 , його психічного і психологічного стану, та призначеними ліками у стаціонарі, методами лікування з урахуванням вживаня алкоголю після виписки зі стаціонару протягом 19-ти днів до складання заповіту?

4. Чи страждав ОСОБА_4 будь-якою психічною хворобою чи психічним розладом на момент посвідчення заповіту від 29.07.2014р.? Якщо страждав, то якими саме?

5. Чи був здатний ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними 29.07.2014р. в момент посвідчення заповіту?

Згідно з висновком № 08-301/19/пп від 14 серпня 2020р. комісійної посмертної судово-медичної експертизи ХОБСМЕ: відповідно до медичних карт стаціонарного хворого, які були надані експертній комісії, у гр. ОСОБА_4 мали місце наступні захворювання: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний кардіосклероз, аневризма верхівки серця, фібриляція пересердь, гіпертонічна хвороба 11 ст., лівобічний гідроторакс, асцит, бронхіальна астма 111ст. Усі захворювання ускладнювалися серцевою й легеневою недостатністю. Через це гр. ОСОБА_4 неодноразово протягом 2013-2016 років знаходився на стаціонарному лікуванні та лікувався амбулаторно. Будь-яких даних щодо стану гр. ОСОБА_4 , окрім запису від 05.07.2016р. про можливість (неможливість) користування ним вогнепальною зброєю !!! до смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , не міститься. Будь-яких даних про наявність у гр. ОСОБА_4 психічних порушень або таких, що пов`язані із зловживанням алкоголем, в наданих документах не міститься. Комісія експертів констатувала, що невзмозі дати відповіді на питання, які постав-лені перед нею судом /т. 2 а.с.50-61/.

Судом також досліджені інші зібрані у справі письмові докази: позитивна характеристика, видана головою правління ОСББ «Перемога 36/9» Железняк І.Ф. за місцем мешкання ОСОБА_4 ; лист ст. інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Стойкова Д.С. №15/133 від 14 березня 2017 року щодо наявності у ОСОБА_4 дозволу на мисливську зброю; Дозвіл № 41/Я-17 від 27.06.2017р. ОСОБА_4 на право зберігання, носіння вогнепальної зброї із терміном дії до 27.06.2016р.

На підставі сукупності вище наведених та проаналізованих доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів тому, що ОСОБА_4 на чаас складання та посвідчення оспорюваного заповіту 29.07.2014р. не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок стану, викликаного його хронічними захворюванням, лікарськими препаратами із одночасним вживання алкоголю, здобуто не було. Тому суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованість позовних вимог.

В апеляційній скарзі наголошується на тому, що судом було обмежено позивача у дослідженні всіх доказів, неправильно та не у повному обсязі викладені пояснення свідків, не враховано доводи позивача щодо стану спадкодавця ОСОБА_4 при посвідченні заповіту, а тому суд дійшов передчасного висновку про необґрунтованість позову.

В судовому засіданні апеляційного суду сам позивач ОСОБА_1 особисто вказував, що суд не міг в повному обсязі зібрати та дослідити докази у справі через недобросовісне виконання своїх обов`язків адвокатами ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які надавали йому правову допомогу до того, як у справу було залучено представника ОСОБА_5 . Вважав, що слід скасувати рішенняя суду та направити справу до суду першої інстанції для усунення неповноти у збиранні доказової бази щодо дійсного стану здоров`я спадкодавця ОСОБА_4 , яка саме і має підтвердити факт його тимчасових розумових розладів у період після виписки з лікарні через одночасне вживання лікарських препаратів та алкоголю. Відтак, це, в свою чергу, буде підтвердженням його неспроможності розуміти значення своїх ій під час скаладання заповіту.

Однак колегія наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на скасування рішення суду по суті справи із її направленням на новий розгляд. Але може усунути неповноту на стадії апеляційного провадження, проте тільки за наявності обґрунтованих клопотань апелянта. В той же час, жодного клопотання апелянтом не заявлено, жодного нового доказу, який слід витребувати або долучити у справу та який би спростував висновки суду першої інстанції, апелянт та його представник не надалиі і не навели. Та суд в силу приписів статті 81 ЦПК позбавлений можливості самостійно збирати доказову базу у справі, що буде порушенням принципу змагальності та свідчитиме про його упередженість.

Доводи апеляційної сарги про те, що нотаріус Лайзорик О.Ф. повідомила йому та представнику, що вона є доброю знайомою відповідачки, і тому на її прохання посвідчила заповіт ОСОБА_4 в терміновому порядку, по-перше, нічим не підтверджені; по-друге, позов було заявлено не з підстав зловмисної домовленості між цими особами, а з підстав відсутності у заповідача вільного волевиявлення через стан здоов`я.

Тому предметом доказування у такому спорі є саме стан здоров`я заповідача, який впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення заповіту, при цьому докази мають свідчити про таку абсолютну неспроможність заповідача.

Щодо відмови судом у його клопотанні повторно заслухати пояснення нотаріуса Лайзорок О.Ф., але суд першої інстанції відмовив йому у такому клопотанні, то колегія вказує, що нотаріус є у справі третьою особою, а тому вільно користується процесуальними правами, зокрема, на особисту присутність у судовому засіданні. А тому суд, заслухавши пояснення нотаріуса, не зобов`язаний був визнавати обов`язковою його явку в судове засідання та повторно заслуховувати пояснення.

Весь час наголошуючи на недбалості своїх адвокатів у наданні правової допомоги, на недобросовісності нотаріуса під час посвідчення заповіту та невідповідності дій медичних установ щодо передчасного знищення медичних карток спадкодавця чинним нормативним актам з цього питання, позивач не звертався до будь-яких компетентних органів з цього приводу, якими було б проведено перевірку та в дійсності такі неправомірні дії вказаних осіб були встановлені.

Інші висвітлені в апеляційній скарзі на рішення суду обставини щодо сімейних відносин його батьків та одночасних відносин батька ОСОБА_4 з відповідачем ОСОБА_2 , не впливають на обставини в цій справі та висновків суду не спростовують.

Те, що батько ОСОБА_4 розпорядився фамільним домоволодінням, належним родовій гілці ОСОБА_8 , на користь особи, яка не є кровним родичем, замість залишити будинок йому як сину та онукам, не може вказувати на те, що спадкодавець не мав такого бажання та його волевиявлення на це не було вільним. Адже сам позивач зазначав, що у нього з батьком були складні відносини.

На думку самого позивача, як він пояснив у судовому засіданні апеляційного суду, доказова база, зібрана у справі, наразі свідчить про неповноту проведеного судового слідства. Але які клопотання, які б доводили обставини, що є підставами позову, не задовольнив суд, не вказує, та й не заявляє клопотань на стадії апеляційного провадження. Але фактично з його пояснень слідує, що він і сам визнає, що доказів для з`ясування психічного та психологічного стану батька не вистачає.

До такого ж висновку дійшла й призначена у справі за його клопотанням комісійна судово-медична експертиза ХОБСМЕ у висновку № 08-301/19/пп від 14 серпня 2020р.

Дослідивши доводи щодо ненадання судом йому можливості довести свої вимоги, апеляційний суд встановив, що, навпаки, матеріали справи свідчать про те, що всі клопотання позивача задовольнялись судом.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2017 року залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року залучено до участі в якості третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача, ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року витребувано з архіву «ТМО Багатопрофільної лікарні інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги ММР» ЗО оригінали медичних документів відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року призначено комплексну посмертну судово-медичну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі у зв`язку із поверненням матеріалів цивільної справи та медичної документації без виконання.

Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року призначено комплексну посмертну судово-медичну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням висновку експертизи та призначено справу до розгляду.

Судом досліджені: витребувані за клопотанням позивача медичні картки ОСОБА_4 , журнал обліку виклику нотаріусів, журнали реєстрації амбулаторних хворих, документи щодо наявності у померлого зборої та дозволів на її тримання, характеристики з місця проживання померлого, допитані чисельні свідки, двічі призначалась посмертна комплексна судово-медична експертиза.

Отже, суд повністю сприяв сторонам у збиранні доказової бази у справі за їх клопотаннями та в жодному клопотанні позивача, крім надання повторних пояснень нотарісом ОСОБА_22 , йому не було відмовлено.

В той же час, аналізом всієї зібраної сукупності доказів не було достеменно встановлено, що ОСОБА_4 в силу його хвороб, одночасного вживання медичних препаратів та спиртних напоїв у періоді до часу скаладання заповіту, на момент його скалдання 29.07.2014р. не міг усвідомлювати значення цих своїх дій та керувати ними.

Те, що свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 підтвердили, що ОСОБА_4 з 2013р. постійно зловживав алкогольними напоями, ще не може свідчити, що у тверезому стані він не усвідомлював значення своїх дій. А даних за те, що під час складання заповіту 29.07.2014р. він перебував у стані алкогольного сп`яніння матеріал справи не містять. Крім того, ніким із свідків не вказано, що ОСОБА_4 в дійсності разом зі спиртним вживав прописані йому препарати. Те, що вони йому були прописані, не може підтвердити їх фактичне вживання померлим, зокрема, разом з алкоголем, а також вплив на розумову діяльність у такому ступені, що позбавляє його розуміти значення своїх дій. Тобто версія позивача зоснована на його особистих припущеннях.

Крім того, жодним медичним документом у справі не підтверджено про такий стан ОСОБА_4 , який би свідчив про наявність у нього будь-яких психічних розладів, і такий стан не можуть правильно встановити пересічні громади, не наділені медичною освітою.

Між тим, навпаки, документальні докази спростовують ці ствердження позивача.

Згідно листа ст. інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Стойкова Д.С. №15/133 від 14 березня 2017 року, громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який мешкав в АДРЕСА_2 , був власником мисливської гладкоствольної зброї: ІЖ-54, к12 № Е9390/Р0093-1957 року випуску на підставі дозволу № 41/Я-17 виданого 27.06.2007р. Мелітопольським МВ УМВС та дійсного з урахуванням перереєстрації до 27.06.2016р. /а.с.49 том 1/.

Згідно Дозволу № 41/Я-17 від 27.06.2017р. ОСОБА_4 має право зберігання, носіння вогнепальної зброї. Термін дії дозволу продовжено до 27.06.2016р. /а.с.52 том 1/.

Останній раз продовження терміну дій дозволу (перереєстрація) ОСОБА_4 проходив 29 липня 2013 року, при цьому надав до дозвільної системи вичерпний перелік документів, передбачений нормативними вимогами, у тому числі медичну довідку встановленого зразку (згідно висновку ВВК протипоказань для носіння, зберігання чи користування мисливської зброї не має). Тільки 29 червня 2016 року зазначена зброя знята з обліку, т.я. ОСОБА_4 за станом здоров`я не може користуватися вогнепальною зброєю. Діагноз: гіпертензивне серце /а.с.49, 51 том 1/.

Відповідно до рапорту старшого дільничного інспектора, 27 липня 2013 року був перевірений володілець мисливської рушниці ОСОБА_4 , 1948 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_4 характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, у сумнівних компаніях помічений не був, веде порядний спосіб життя. Скарг з боку родичів чи сусідів у його адресу не надходило. Зберігання зброї здійснюється за місце проживання в металевому сейфі розмірами 1250х350х350 мм., товщина металу 3 мм. Дверцята сейфа обладнані одним внутрішнім замком. Сейф укріплений та знаходиться у спальній кімнаті квартири. Доступ сторонніх осіб до зброї виключений. В ході перевірки порушень правил зберігання зброї згідно наказу № 622 МВД України виявлено не було/а.с.51 том 1/.

Згідно копії позову від 10.02.2015 року, який надійшов до Мелітопольського міськрайонного суду, позивач ОСОБА_4 просив стягнути на його користь грошову суму в розмірі 5 000 грн., т.я. внаслідок скоєння кримінального правопорушення йому було завдано моральну шкоду /а.с.56 том 1/.

Таким чином, вказаний аналіз збирання доказової бази та її дослідження судом спростовують доводи апеляційної скарги щодо допущеної судом неповноти у дослідженні доказів та з`ясуванні дійних обставин у справі. А те, що медичної документації на ОСОБА_4 експертній комісії не вистачило для надання відповідей на постановлені експертам питання, не може вважатись неповнотою відносно суду. Станом на день призначення посмертної комплексної судово-медичної експертизи у справі, як слідує з відповіді медичного закладу, частина їх вже була знищена, та суд не міг усунути ці обставини, навіть, якщо знищення відбулось не у відповідності до діючих нормативів щодо зберігання медичних карток.

З огляду на вказане, дійшовши до висновку про те, що зібраними доказами не підтверджено абсолюнту неспроможності заповідача ОСОБА_4 на час складання заповіту від 29.07.2014р. усвідомлювати значення своїх, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про визнання заповіту недійсними за вказаними підставами.

Посилання в апеляційній скарзі на інші підстави, як то ст. ст. 229, 233 ЦК України не перевіряється судом апеляційної інстанції, оскільки справа переглядається на стадії апеляційного провадження лише в межах заявлених у суді першої інстанції позовних вимог та їх підстав, але таких підстав для визнання заповіту недійсним заявлено не було.

За таких обставин, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому відповідно до вимог ст.. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду по суті спору без змін.

Також у справі додатковим рішення від 07 квітня 2021р. вирішено питання щодо розподілу судових витрат, яким стягнуто з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у сумі 16 000 грн.

В скарзі на додаткове рішення позивач посилається на те, що вказана сума надмірно завищена та не відповідає реально наданим послугам. Але після цього позивач фактично аналізує знову недобросовісну роботу його адвокатів Цокало А.І. та Каталіна В.В. Та лише наприкінці скарги вказує знову, що більшість витрат на правничу допомогу, про які заявлено відповідачем, не пов`язані з розглядом справи, а також є неспівмірними з наданим послугами. Тому просить скасувати додаткове рішення та відмовивти в компенсуванні вират відповідача на ці послуги за його рахунок. Проте жодного конкретного посилання, у якій частині адвокат заявив про гонорар, але послугу не надав, та в чому полягає неспівмірність наданих послуг їх визначеній вартості, апеляційна скарга доводів не містить.

Згідно ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати. пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до вимог статі 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 цієї норми вказує, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до приписів частин 5, 6 ст. 137 ЦПКУ, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу вище навдених вимог процесуального законодавства щодо компенсування витрат на правничу допомогу за рахунок іншої сторони у справі, суд правильно зробив висновок, що принцип змагальності знайшов своє втілення і у цьому питанні. Тобто саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

При цьому, судом було враховано правову позицію, висвловлену ВП ВС в постанові від 19.02.2020р. по справі № 755/9215/15-ц.

У цій справі суд ретельно проаналізував всі надані адвокатом Кисіль В.І. на підставі укладеного з відповідачем договору № 3/2017 від 10.03.2017р. послуги з надання правничої допомоги.

З наданого суду Акту приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору та додаткової угоди № 1 від 22.08.2017р вбачаєься, що адвокатом був складений детальний опис робіт та послуг, наданих відповідачу, з яким погодилась остання:

-ознайомлення з матеріалами справи адвокатом 23.08/.2017р. ( т. 1 а.с. 26), 05.12.2018р. ( т. 1 а.с. 195), 07.03.2021 варість 1500 грн.;

-склдадання процесуальних документів , а саме: заперечення проти позову від 03.10.2017р. ( т. 1 а.с. 41-43), клопотань, заяв ( т. 1 а.с. 63, 164, 187-188, 196, 215) варість 2000 грн.;

-представництво інтересів клієнта під час судового розгляду справи у суді першої інстанції, а саме: у судових засіданнях 06.09.2017р., 03.10.2017р., 18.10.2017, 09.11.2017р., 05.12.2017р., 27.02.2018р., 22.03.2018р., 03.04.2018р., 27.04.2018р., 27.02.2018р., 22.03.2018р., 03.04.2018р., 27.04.2018р., 31.05.2018р., 04.07.2018р., 16.08.2018р., 20.09.2018р., 17.04.2019р., 23.05.2019р., 01.07.2019р., 09.03.2021р., тобто за 21 судове засідання 12500 грн.

Всі вказані витрати були фактично сплачені відповідачем ОСОБА_2 адвокату Кисіль

В.І., про що надані відповідні квитанції до прибуткових касових ордерів № 11 від 10.03.2021, № 29 від 29.12.2018р., № 25 від 03.04.2018р.

Отже, доводи скарги позивача, що стягнуті судом витрати у розмірі 16000 грн. не пов`язані із розгядом цієї справи, спростовуються матерілами справи. А також позивачем не конкретизовано, у якій частині вони є неспівмірними із обсягом та часом наданих послуг.

Таким чином, за принципом змагальності позивач ані в суді першої інстанції при ухваленні додаткового рішення, ані на стадії апеляційного провадження, відстоюючи свою скаргу на це рішеня, не аргументував своїх стверджень щодо неспімірності та неналежності витрат до цієї справи, сплачених відповідачем за правничу допомогу адвокату Кисіль В.І.

У такому разі апеляційна скарга на додаткове рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2021 року та додаткове рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 вересня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.