Справа № 640/3423/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Губської Я.В.
при секретарі Мордухович К.Г.,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, в якому просила суд зробити виділ частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їй в користування приміщення: 2-4 (кухня), 2-1 (котельня), 2-2 (житлова кімната), 2-3 (житлова кімната) в житловому будинку літ. «А-1».
В обгрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що згідно з договором купівлі- продажу від 23.07.2008 року, посвідченого ПН Харківського МНО Лавінда Н.О., ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 купили та прийняли у власність 49/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в наступних частинах: ОСОБА_7 -15/100 частин, ОСОБА_2 -15/100 частин, ОСОБА_8 -19/100 частин. Відповідно до договору дарування від 24.11.2008 року ,посвідченого ПН ХМНО Зубарєвим І.Ю., ОСОБА_8 передала у власність безоплатно ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , діюча за згодою піклувальника та за згодою вищевказаної опікунської ради приймає у власність 19/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , про що вона наддала згоду на підписання цього договору. Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 14.03.2008 року визнано ОСОБА_6 , 1953 р.н., що проживає за адресою: АДРЕСА_2 обмежено дієздатною та призначено ОСОБА_7 піклувальником над обмежено дієздатною ОСОБА_6 , 1953 р.н. Таким чином, вони почали проживати всі разом в вище зазначеному будинку. Після оформлення договору купівлі-продажу позивач почала користуватися разом із дітьми та ОСОБА_6 приміщеннями 2-4(кухня), 2-1(котельня), 2-2 (житлова кімната), 2-3 (житлова кімната) в житловому будинку літ. «А-1». А всі речі відповідача знаходились в будинку літ. «Б-1». В будинку літ. «А-1» знаходились всі її речі, дитячі речі, а також дитячі меблі. Надвірні будівлі їм не належали, а є у власності їх сусідів. В подальшому сімейне життя позивача з відповідачем не склалось і тому вона звернулась до Київського районного суду про розірвання шлюбу. Після чого відповідач почав створювати конфліктну ситуацію в частині користування житловим будинком, заявляючи позивачу постійні необґрунтовані претензії. Зазначає, що на сьогоднішній день, позивач фактично позбавлена можливості користуватися та володіти вищезазначеним житловим будинком. Відповідач не бажає спілкуватися з нею та знаходити спільну мову стосовно користування будинком. Таким чином, ОСОБА_2 обмежує її права, як власника житлового будинку. Для вирішення конфліктної ситуації, вона змушена звернутися до суду з позовом про виділ житлового будинку і надвірних будівель.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року позовні вимоги ОСОБА_7 були задоволені.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2018 року за заявою відповідача ОСОБА_2 заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року було скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
03.04.2019 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому він просив суд: встановити порядок користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в спільній частковій власності наступним чином: у спільному користувванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 буд. літ. Б-1. У спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 -частину будинку літ. «А-1»: приміщення 1-1 (коридор), 1-2 (житлова), 1-3 (житлова). 1-5 (ванна), 1-6 (коридор), літ. В та літ. Д. У користуванні ОСОБА_2 частину будинку літ. А-1 приміщення: 2-4 (кухня), 2-1 (котельня), 2-2 (житлова кімната), 2-3 (житлова кімната) в житловому будинку літ. «А-1». В обгрунтування зустрічних вимог зазначив, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №157840399 від 27.02.2019 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності: ОСОБА_7 -15/100 частин, ОСОБА_2 -15/100 частин, ОСОБА_6 -19/100 частин, ОСОБА_3 -15/100 частин, ОСОБА_4 -18/100 частин, ОСОБА_5 - 18/100 частин. Вказав, що фактичне користування спільним майном склалось наступним чином: у спільному користуванні його та ОСОБА_7 , як колишнього подружжя-частина будинку літ. А-1: 2-4 (кухня), 2-1 (котельня), 2-2 (житлова кімната), 2-3 (житлова кімната), у спіьному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 -частина будинку літ. А-1: приміщення-1-1 (коридор), 1-2 (житлова), 1-3 (житлова). 1-5 (ванна), 1-6 (коридор), літ. В та літ. Д. Згідно рішення виконкому Київської ради №16 від 23.08.1955 р. за домоволодінням закріплена у користувння земельна ділянка площею 673 кв.м. Вказав, що на даний час між власниками склався чіткий порядок користування спільним майном та сформовано два домоволодіння, які розподілені парканом. Такий порядок користування було складено за згодою всіх власників домоволодіння. Вказав, що він з ОСОБА_7 перебував в шлюбі з 2006-2017 р.р., після розлучення дійти згоди у спільному користуванні належним їм майном не можуть, він змушений проживати у родичів. Враховуючи викладене, звернувся до суду з вказаною заявою.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Ніколаєнко І.В. від 10.06.2019 року зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
До суду відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_7 надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що зустрічна позовна заява за формою та змістом не відповідає вимогам ст..ст.175,177 ЦПК України. Також вказала, що ОСОБА_2 не в повному обсязі сплачено судовий збір. Крім того, зазначила, що вона за особисті гроші робила ремонт в приміщеннях 2-4 (кухня), 2-1 (котельня), 2-2 (житлова кімната), 2-3 (житлова кімната) в житловому будинку літ. «А-1», так як після розірвання шлюбу з Озеровим ВБ він став дуже агресивним, повністю розламав усі приміщення у будинках «А-1» та «Б-1» і створив в них непридатні умови для проживання. Ключі від буд. літ. «Б-1» знаходяться у ОСОБА_2 , він ремонт там не робить, там відсутні зручності, зірвана підлога, побиті стіни, не має вікон і її проживання там разом з дітьми та душевнохворою ОСОБА_6 буде неможливим, буде порушувати її права та права ОСОБА_6 як власників житлового будинку. Кім того, після рішення про розірвання шлюбу вона вимушена знімати в оренду інше житло і постійно звертатись зі скаргами на колишнього чоловіка ОСОБА_2 до поліції.
17.04.2020 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав звільнення судді ОСОБА_9 з посади судді у відставку цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів за первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_7 .
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року задоволено клопотання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Зупинено провадження у справі.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2021 року поновлено провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про слухання справи за її відсутності, просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення первісного позову заперечував.
Інші сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце слухання справи належним чином, від представника третьої особи ХМР надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, просили прийняти рішення на підставі чинного Законодавства України.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Так, судом встановлено, що Згідно з договором купівлі-продажу від 23.07.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Лавінда Н.О., ОСОБА_7 , ОСОБА_2 і ОСОБА_8 купили та прийняли у власність 49/100 частин домоволодіння номер АДРЕСА_1 , в наступних частинах: ОСОБА_7 15/100 частин, ОСОБА_2 15/100 частин, ОСОБА_8 19/100 частин.
Відповідно до договору дарування від 24 листопада 2008 року, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Зубарєвим І.Ю., ОСОБА_8 передала у власність безоплатно ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 , діюча за згодою піклувальника та за згодою вищевказаної опікунської ради приймає у власність 19/100 частин домоволодіння номер АДРЕСА_1 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №157840399 від 27.02.2019 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності: ОСОБА_7 -15/100 частин, ОСОБА_2 -15/100 частин, ОСОБА_6 -19/100 частин, ОСОБА_3 -15/100 частин, ОСОБА_4 -18/100 частин, ОСОБА_5 - 18/100 частин.
Відповідно до свідоцтва про шлюб позивача серії НОМЕР_4 від 11.09.2019 року (видане повторно) вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 уклали шлюб 16.08.2019 року, про що зроблено актовий запис №552. ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_11 (т.2 а.с.120).
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у праві власності на житловий будинок, будівлю або споруду.
Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно зі ст 367 ЦК України, майно, що перебуває у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ним. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Велика палата Верховного суду в постанові від 20 листопада 2019 року, справа № 344/8200/14-ц, провадження № 14-302цс19, зазначає: оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зустрічний позов задоволенню не підлягає, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. ОСОБА_2 просить встановити порядок користування домоволодінням, яке належить на праві спільної часткової власності іншим особам, а тому може зачіпати їх законні права та інтереси. Крім того суд зазначає, що за клопотанням відповідача за первісним позовом ОСОБА_12 по справі 18.01.2021 року була призначена судова будівельно- технічна експертиза, проведення якої доручено ННЦ «Інститут судових експертиз ім.. засл. проф.. Бокаріуса М.С.», 29.06.2021 року до суду надійшло повідомлення експерта про зняття експертизи з проведення без виконання, оскільки відповідачем за первісним позовом була не оплачена її вартість. Невиконання відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 клопотання експерта щодо оплати вартості дослідження, призвели до неможливості проведення експертизи. Суд наголошує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. На підставі викладеного, у зв`язку з недоведеністю зустрічних позовних вимог, вони задоволенню не підлягають.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 13, 77-79, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зробити виділ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в користування приміщення: 2-4 (кухня), 2-1 (котельня), 2-2 (житлова кімната), 2-3 (житлова кімната) в житловому будинку літ. «А-1».
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати за проведення експертизи в розмірі 5571,00 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя: Я. В. Губська