ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1780/21 Справа № 203/3500/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 02.11.2017 року в м.Дніпрі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля HONDA CR-V н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля BMW 320D н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відносно останнього було складено протокол серії БР №100228 за ст.124 КУпАП, за фактом порушення вимог п.10.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2018 року у справі №203/4227/17 провадження по справі відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вважає, що вказана постанова є незаконною та необгрунтованою. При її винесені судом було враховано пояснення ОСОБА_2 та висновок експертного дослідження №7/10.1/81 від 30.11.2017 року, а також висновок експерта №5/10.1/2, 5/10.4/2а від 10.01.2018 року, які є завідомо неправильними, необгрунтованими, що потягло за собою винесення незаконної та необгрунтованої постанови суду від 01.02.2018 року.

Проте, наявність цієї постанови не є перешкодою для захисту оспорюваних прав позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в цивільно-правовому порядку.

Так, в постанові Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2018 року не встановлено, що не існує вини відповідача в завданні шкоди майну позивача та, що він довів, що шкоду завдано не з його вини.

Позивач вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, який порушив п.10.3 Правил дорожнього руху та його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди.

Вина відповідача підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №100228 від 02.11.2017 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею до схеми, поясненнями позивача.

Згідно висновку експертного дослідження №5101/1 від 17.11.2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу HONDA CR-V н/з НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 15429 грн. 44 коп.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в зазначеному вище розмірі та судові витрати по справі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2017 року в м. Дніпрі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля HONDA CR-V н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля BMW 320D н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

За фактом пригоди відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії БР №100228 за ст.124 КУпАП, за фактом порушення вимог п.10.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2018 року у справі №203/4227/17 провадження по справі відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню завданих матеріальних збитків, оскільки вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.11.2017 року та в результаті якого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, не встановлена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як зазначено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Встановлено, що 02.11.2017 року в м. Дніпрі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля HONDA CR-V н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля BMW 320D н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

За фактом пригоди відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії БР №100228 за ст.124 КУпАП, за фактом порушення вимог п.10.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2018 року у справі №203/4227/17 провадження по справі відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Відповідно до ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В зв`язку з цим, розглядаючи даний позов, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише щодо розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із правовими позиціями, наведеними в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, провадження №61-31395 сво 18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2018 року у справі №203/4227/17, якою провадження по справі відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а також врахувавши, що вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню завданих матеріальних збитків, оскільки вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.11.2017 року та в результаті якого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, не встановлена.

Посилання апелянта на висновок експерта судової автотехнічної експертизи № 3100-19 від 17.09.2019 року, яким на його думку встановлена вина відповідача, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Враховуючи що жоден експертний висновок не має для суду заздалегідь вирішального значення колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно надав перевагу преюдиційного судового рішення, а саме постанові Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2018 року у справі №203/4227/17, якою вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.11.2017 року та в результаті якого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, не встановлена.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: