Провадження № 2/752/9097/21
У Х В А Л А

14 вересня 2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кирильчук І. А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/22348/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовною заявою, позивач до суду подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л. з позивача грошових сум на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. від 22 липня 2020 року.

Вивчивши дану заяву, вважаю за необхідне повернути її заявнику, оскільки вона подана без додержання вимог частини шостої статті 151 ЦПК України, а саме, до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У своїй заяві позивач посилається на частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як підставу звільнення від сплати судового збору, згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством і встановлює певні особливості судового захисту прав споживачів, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними до положень статті п`ятої Закону № 3674-VI, оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій. У цьому Законі не йдеться про звільнення споживачів від оплати судового збору загалом за подання до суду будь-якої інстанції будь-якого з об`єктів справляння судового збору.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17.

В пункті 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із системного аналізу статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, вбачається, що від сплати судового збору звільняються споживачі за подання саме позовної заяви, а не за подання будь-якої іншої заяви, зокрема, заяви про забезпечення позову.

Отже, пільга щодо звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на подання заяви про забезпечення позову.

Тому, у заявника про забезпечення позову є обов`язок щодо сплати судового збору за подання такої заяви.

Таким чином, ОСОБА_1 має обов`язок щодо сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі ставки, визначеної відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», а у зв`язку з тим, що до заяви про забезпечення позову не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, як то передбачено чатсиною шостою статті 151 ЦПК України, тому зазначена заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику на підставі частини десятої статті 153 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним заяву про забезпечення позову повернути заявнику, оскільки її подано з порушенням вимог статті 151 ЦПК України.

При цьому, повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись статями 151-153 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. А. Кирильчук