РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/3259/20

Провадження № 2/293/476/2021

25 лютого 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді - Проценко Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання -Тишкевич К.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження ав залі суду в смт Черняхів без фіксування технічними засобами, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.08.2013.

В обґрунтування позову зазначає, що між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг №б/н від 07.08.2013, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, відповідно до яких відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та інішіцітивою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором у ОСОБА_1 станом на 18.10.2020 утворилась заборгованість у розмірі - 13165,10 грн., яка складається із: простроченого тіла кредиту в сумі 9900,46 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 3264,64 грн. нарахованих відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Банк свої вимоги щодо надання кредиту виконав, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору, в зв`язку з чим, позивач просив стягнути вказані кошти та судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 2102 грн. з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а.с. 100-101).

Ухвалою суду від 16.02.2021 здійснено перехід у цивільній справі з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с.115-116).

Представник позивача разом із позовною заявою подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі та позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує (а.с.4).

Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 91,112,117) та у порядку ч.11 статті 128 ЦПК України (а.с.108,116), не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому, в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на те, що сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог.

Судом установлено, що 07.08.2013 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.17).

При цьому, в анкеті-заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Разом із тим, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами.

У підтвердження обґрунтування позову банк додав до позовної заяви розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів, довідки про видані відповідачу кредитні картки та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і правил надання банківських послуг.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Крім того, положеннями частини першої статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Встановлено, що при укладанні договору сторони керувались ч.1 ст 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Отже, у порушення вимог ч.1 ст.612, ч.1 ст. 625ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання в частині виплати тіла кредиту за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору.

Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, згідно з ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ч.6 цієї ж статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачає різні умови для кожного виду кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold». При цьому суд звертає увагу, що Витяг відповідачем не підписаний (а.с.18). Матеріали справи не містять відомостей про те, який саме вид тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» обрано відповідачем та погоджено сторонами тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміну процентної ставки, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом витяги з Тарифів і Умов та правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору.

Разом з тим, наявність у матеріалах справи довідок про зміну кредитного ліміту, перевипуск кредитних карток, а також виписки про рух коштів за картками доводить ті обставини, що відповідачу дійсно були надані банком кредитні кошти та він ними користується, але дані обставини автоматично не підтверджують правомірності застосування банком до спірних кредитних правовідносин базових ставок за користування кредитом, які визначені у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем не підписані, а тому, на думку суду, стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 3264,64 грн. є безпідставним.

При цьому, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Варто також відмітити, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до частини першої статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент укладання договору, далі - Закон №1023-XII).

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом у даному випадку при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, на думку суду, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 07.08.2013 слід зараховувати на погашення тіла кредиту. При цьому судом встановлено, що сума коштів заявлена позивачем до стягнення по заборгованості за тілом кредиту (9900,46 грн.) є значно більшою, ніж різниця між отриманими відповідачем кредитними коштами та розміром коштів, що були ним внесені на погашення кредиту. Зокрема, з підрахунку, зробленого судом, встановлено, що витрачено кредитних коштів у сумі 432214,20 грн., а сума коштів внесена відповідачем на погашення тіла кредиту - 426305,25 грн., отже, різниця становить 5908,95 грн.(а.с.8-14).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованість у сумі 5908,95 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у вище вказаній сумі. В решті позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 943,45грн. (5908,95х2102:13165,10).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 525, 526, 549, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 19, 81, 133, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (1001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 5908 (п`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 95 грн. заборгованості, яка виникла станом на 18.10.2020, за простроченим тілом кредиту, згідно кредитного договору № б/н від 07.08.2013.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (1001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у розмірі 943,45 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуюча суддя Л.Й. Проценко