Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2021 Справа №607/10121/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката Данилюка О. Є.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи, адвоката Мовчана А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш Ольга Миколаївна, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та надання права на спадкування із спадкоємцями першої черги по закону,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О. М. про встановлення факту проживання однією сім`єю та надання права на спадкування із спадкоємцями першої черги по закону.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проживав з ОСОБА_3 у не зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2008 року по 10 квітня 2021 року, а знайомий з нею був з 2002 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, позивач ОСОБА_1 здійснив її поховання та, як чоловік, розпоряджався особистими речами померлої. Вони проживали разом однією сім`єю в шлюбі без реєстрації та вели спільне господарство за адресою АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, фaктичнo виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Також коли дружина знаходилася на лікуванні (з 09 серпня по 26 серпня 2015 року, з 12 листопада по 22 листопада 2018 року та у інші періоди з діагнозом прогресуюча стенокардія 3 ст., кардіосклероз, вікова катаракта, хронічний панкреатит у фазі загострення та інші хвороби) та потребувала стороннього догляду, то позивач здійснював постійний догляд за нею, опікувалася нею, усюди її супроводжував, на лікування, на консультації та медичні обстеження, купляв медичні препарати на лікування та надавав іншу допомогу

В той же час, покійною ОСОБА_3 здійснювався догляд за позивачем ОСОБА_1 , як чоловіком, який переніс два інсульти (у 2015 році та у 2019 році) і потребував догляду, вона опікувалася ним, придбавала медичні препарати на лікування та надавала іншу допомогу.

Позивач покликається, що факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_3 без шлюбу підтверджується тим, що вона були разом зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 заповідала йому 16 травня 2018 року земельну ділянку та автомобіль ВАЗ 21101; ОСОБА_3 надала позивачу право користування автомобілем марки КАМАЗ з правом продажу; ОСОБА_1 отримував кредити у ПАТ Кредобанк м. Тернополя, поручителем за якими була ОСОБА_3 ; ОСОБА_3 також отримувала кредит у ПАТ Кредобанк, а ОСОБА_1 виступав поручителем. Крім того, за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ними було придбане майно, яке було зареєстроване на ОСОБА_3 : земельна ділянка площею 0,88 га, яка знаходиться на території Довжанської сільської ради Тернопільського району та автомобіль ВАЗ 21 101, також вони брали кредити, які спільно сплачували із спільного бюджету.

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне позивачу для отримання спадщини. Він є спадкоємцем четвертої черги, так як протягом тривалого часу (13 років) опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_3 , за рішенням суду він може одержати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, оскільки спадкоємців першої черги, окрім нього більше немає та спору не виникає.

Таким чином, за період з 24 квітня 2008 року по 10 квітня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом, як одна сім`я, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, опікувалися один одним, вносили зароблені гроші до спільного бюджету, коштами розпоряджалися спільно на свій розсуд, між ними закріпилися взаємні права та обв`язки, склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

З огляду на зазначене, позивач просив суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 24 квітня 2008 року по 10 квітня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 ; надати йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги по закону.

Ухвалою судді від 14 червня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О. М. про встановлення факту та надання права на спадкування. Постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 13 серпня 2021 року, залучено до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2

06 вересня 2021 року судом зареєстровано письмові пояснення позивача, у яких він підтримав доводи, викладені у позовній заяві.

24 вересня 2021 року судом зареєстровано пояснення третьої особи ОСОБА_2 , у яких він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу. Покликався на те, що він є рідним братом померлої ОСОБА_3 . Зазначив, що позивач не проживав разом із ОСОБА_3 , а жив на її дачі та за це здійснював догляд за дачею та виконував там сільськогосподарські роботи. Не відповідає дійсності твердження позивача про ведення спільного господарства із ОСОБА_3 та наявність спільного бюджету, оскільки він працював у померлої найманим працівником водієм автомобіля КАМАЗ, який належав ОСОБА_3 та був нею придбаний задовго до знайомства із позивачем. Земельна ділянка також була придбана ще 30 жовтня 2004 року. Всі витрати по утриманню житла несла ОСОБА_3 . Поточний ремонт квартири АДРЕСА_3 , заміну вікон, проводив ОСОБА_2 за власні кошти та кошти його доньки ОСОБА_4 . Поховання ОСОБА_3 також здійснював ОСОБА_2 за власні кошти, участі у її похованні позивач не брав. Жодних доказів про право ОСОБА_1 на зміну черговості отримання права на спадкування не надано. Опіки він над ОСОБА_3 не здійснював, навпаки, неодноразово він застосовував до неї насильство, ображав її та принижував.

05 жовтня 2021 року судом зареєстровано відповідь на пояснення третьої особи, подані позивачем, у якій останній зазначив, що ОСОБА_2 заперечує щодо позову з мотивів зацікавленості у розгляді справи, оскільки являється спадкоємцем другої черги, а також перебуває з позивачем у неприязних відносинах. Вважає, що ОСОБА_2 не може достовірно знати щодо спільного життя позивача із померлою ОСОБА_3 , оскільки не часто був в гостях у них, вони практично не спілкувалися, сімейні свята не проводили, на відпочинок разом не їздили. Зазначає, що поховання ОСОБА_3 було здійснене у с. Бурдяківці Борщівського району, попри волю позивача, однак він поїхав туди, щоб провести її в останню дорогу. Позивач не погоджується із міркуванням ОСОБА_2 , що він з ОСОБА_3 не жили як одна сім`я, тому що вони жили як всі люди, спільно обробляли земельну ділянку біля дачі, садили на ній овочі та фрукти, разом збирали врожаї та з цього жили, деколи позивач ночував на дачі у літній період, але основне його місце проживання було у квартирі на АДРЕСА_2 . Твердження ОСОБА_2 про те, що ремонт у квартирі був проведений ним за його кошти та кошти його доньки не відповідають дійсності, оскільки ремонт у квартирі був проведений за спільні кошти позивача та померлої ОСОБА_3 у 2018 році. Також щодо застосування насильство до ОСОБА_3 заперечив.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 06 жовтня 2021 року, закрито підготовче провадження у справі № 607/10121/21 та призначено справу до розгляду по суті.

29 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 подав заперечення щодо пояснень третьої особи ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Окрім викладеного у раніше поданих заявах по суті, зазначив, що покази третьої особи ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 щодо не проживання разом позивача та ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки вони зустрічалися на спільних днях народженнях та інших святах, де був присутній позивач. Також він з дружиною їздив до батьків ОСОБА_8 в с. Озеряни Борщівського району на празник та допомагав там орати город. Оскільки позивач працював на підприємстві ТОВ «Добра вода» та розвозив продукцію по всій Україні, то довго не бував вдома, тому свідки могли його там не бачити, коли приходили в гості до ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Данилюк О. Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити з підстав, наведених у позовні заяви та заявах по суті.

Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання, у якому просила розглянути справу без її участі, щодо рішення покладалася на думку суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О. М. в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду клопотання, у якому просила розглянути справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник, адвокат Мовчан А. О. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, покликаючись на доводи, викладені у поясненні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що з ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_10 знайомий з 2003-2005 років, швидше познайомився з померлою, а в подальшому і з позивачем. Останні проживали та працювали разом, свідок був їхнім сусідом по дачі, тому все бачив, сварок між ними не було, все в них було прекрасно. На дачі, яка знаходиться у кооперативі «Промінь», що в с. Довжанка, жити не можливо, оскільки це стара дерев`яна хата. За сімейний бюджет свідок нічого не знає. Йому відомо, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_11 була машина, якою керував позивач. Свідок знав позивача як чоловіка ОСОБА_11 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що знає ОСОБА_1 як сусіда по дачі і ОСОБА_3 знала з 2004 року, коли та купила дачу. Позивач разом із ОСОБА_3 приїжджали машиною на дачу, обробляли дачу разом, разом проводили ремонтні роботи.. На погляд свідка, вони жили як чоловік та дружина. ОСОБА_13 жалілася, що хворіє, і їй з чоловіком потрібні гроші. Коли свідок дізналася, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не розписані була здивована. На дачі неможливо проживати, бо це будинок пасічника, він не опалюється. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зробили там дві кімнатки, але то більше померла планувала, говорила із зятем свідка, щоб допоміг доробити ремонт. Свідку відомо, що брат ОСОБА_3 купив дачу у їхньому кооперативі і померла ходили до цієї ділянки, але чи обробляла її свідку невідомо. Свідку відомо, що в позивача був два рази інсульт, тоді ОСОБА_14 сиділа біля нього в лікарні. В гості до покійної свідок не ходила, але ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підвозили її на дачу або забирали автомобілем з дачі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що знайома з ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 , оскільки вони були сусідами по дачі. Дачу свідок з сім`єю придбала у 2010-2011 роках. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були звичайною українською сім`єю: працювали на дачі, ходили на роботу, свідок із сім`єю їм допомагала по дачі. У квартирі позивача та померлої свідок бувала суто по «дачних» справах. Жили вони по АДРЕСА_2 , на дачі умов для проживання немає, взимку там проживати неможливо. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приїздили на дачу влітку і навесні, так як своєї води у них не було, то брали її у свідка. Чоловік свідка возив позивачу їжу, коли той був у лікарні, а ОСОБА_14 була біля нього. ОСОБА_1 та померлу ОСОБА_3 свідок сприймала як сімейну пару.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що є дружиною ОСОБА_3 . Померла ОСОБА_3 була сестрою її чоловіка, отримала все своє майно своєю ж працею. Вона працювала разом із позивачем, прийняла його жити на дачу, бо він розлучився із дружиною і не мав де жити. Він побудував на дачі гараж і підвал, а тоді почав переслідувати померлу, щоб дачу переписала на нього. Заповіт на дачу складено на позивача. ОСОБА_3 була постійно сама, коли свідок до неї приходила. Свідок заперечує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили як сім`я. Щоб зробити ремонт у квартирі, ОСОБА_3 зверталася до свідка та її чоловіка, вони в усьому їй допомагали, також допомагали грошима, і їхня дочка допомагала з ремонтом, вікна і двері купила ОСОБА_4 .. ОСОБА_3 боялася ОСОБА_1 , казала, що не має права щось сказати. ОСОБА_1 ніколи не був в гостях у свідка, але він відвозив ОСОБА_5 в аеропорт разом із дочкою та внучкою, про це його, як водія, попросила померла ОСОБА_3 . В неприязних стосунках свідок із позивачем не перебувають.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що була знайома із ОСОБА_3 , бо вони разом працювали на станції техобслуговування. ОСОБА_3 купила КАМАЗ, який оформила на другого чоловіка, який працював і помер на автомобілі. Після його смерті ОСОБА_3 потрібен був шофер і вона пішла у АТК де у 20052008 роках знайшла ОСОБА_1 . Померла мала дачу, де позивач допомагав,а оскільки у ОСОБА_1 була потреба у прописці, померла його і прописала в себе на квартирі. Коли був ювілей у свідка, то ОСОБА_3 прийшла сама. По її словах свідок розуміла, що вона із ОСОБА_16 не жила. Після ремонту свідок допомагала ОСОБА_3 прибирати, ОСОБА_16 там не бачила. Померла все робила сама за свої гроші, ще й у свідка позичала. На похороні свідок була і зі слів людей дізналася, що похорон організував ОСОБА_2 , брат померлої. У квартирі померлої на вул. Корольова свідок була після ремонтів та ще коли жив ОСОБА_17 другий чоловік ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що знала ОСОБА_3 , була її кумою, вони дружили. Їй відомо, що померла придбала квартиру, робила там ремонт тільки за свої кошти. Можливо продала батьківський спадок і щось доробляла. Машину купила з чоловіком ОСОБА_17 і їй потрібен був водій, так вона знайшла ОСОБА_1 , який в неї працював. Коли свідок приходила в гості чи допомагати ОСОБА_3 у квартирі, що АДРЕСА_2 , то остання проживала там сама. Свідок приходила до покійної у листопаді 2020 року, припускає, що була там приблизно годину до обіду, говорили за сімейний бюджет, ОСОБА_3 говорила, що все за свої гроші робила і купляла. Дачу вона також купила за свої кошти, до останнього дня працювала. Про реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі свідок не знала, він ОСОБА_3 нічим не допомагав, вона ходила на роботу, заробляла гроші. На дачі були добудови курник, підвал, також добудували хату. Свідок думає, що на дачі можна було жити. Свідок не може стверджувати, що позивач і ОСОБА_3 жили разом, але вона знає, що на АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 жила сама. Хто на дачі робив ремонт свідку невідомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показала, що померла ОСОБА_3 була її двоюрідною сестрою. Коли стала старшою, то торгувала в селі в магазині, потім виїхала в м. Миколаїв. У 35 років залишилася вдовою, через деякий час зійшлася з чоловіком у якого було двоє дітей, але згодом він помер. ОСОБА_14 постійно працювала, дбала, щоб були гроші. ОСОБА_1 свідок знає, він був шофером ОСОБА_3 , вона з ним приїжджала та представляла його шофером. ОСОБА_3 позичала у свідка гроші та віддавала їх також вона, це було давно. Свідок була у неї у квартирі на АДРЕСА_4 , інколи ночувала. ОСОБА_1 у квартирі не бачила. Раз в тиждень чи два свідок спілкувалися по телефону з померлою. ОСОБА_3 в безпорадному стані не перебувала, працювала на СТО, а потім у ресторані. Вона сама себе забезпечувала і їй не потрібна була матеріальна допомога. За два роки до смерті ОСОБА_3 свідок була у неї квартирі, ОСОБА_14 розказувала, що зробила і поміняла. Свідок припускає, що їй допомагала племінниця дочка ОСОБА_2 . Дочка свідка виходила заміж у 2009 році, ОСОБА_3 була на весіллі із ОСОБА_1 , він її привіз як шофер. Позивач забирав пай померлої, оскільки він був її шофером.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показала, що покійна ОСОБА_14 була її хресною мамою, а свідок є донькою ОСОБА_18 , мешкає у с. Бурдаківцях. ОСОБА_3 завжди працювала, заробляла на себе, ходила на роботу, жила сама. Просила свідка приїхати з дітьми, щоб її розрадити. Свідок знає, що ОСОБА_3 проживала одна і остання казала, що їй сумно. В безпорадному стані померла не перебувала, мала пенсію, ходила на роботу в ресторан «Палада», працювала там на кухні. ОСОБА_3 неодноразово приїжджала з ОСОБА_1 на свята, на цвинтар, називала його своїм шофером, Коли останній раз спілкувалися із ОСОБА_3 , свідок пригадати не може. У її квартирі була років 4 назад, у травні 2014 року ночувала там, то ОСОБА_1 не бачила, ОСОБА_3 була одна у квартирі. На своє весілля запрошувала ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 ні де позивач ночував після весілля свідку невідомо.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 05 травня 2021 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПівденноЗахідного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ).

Із виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 09707 ОСОБА_3 вбачається, що вона знаходилася на стаціонарному лікування в спеціалізованому кардіологічного відділенні з 12 листопада 2018 року по 22 листопада 2018 року з діагнозом: прогресуюча стенокардія (дестабілізація 10 листопада 2018 року). Постінфарктний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадії. Атеросклероз аорти з кальцинозом аортального та мі трального кілець і клапанів з недостатністю аортального клапана (регуртація +) та непостійною недостатністю мі трального клапана. Вікова катаракта ОС. Ангіопатія сітківки ОН. Хронічний панкреатит з порушенням екзокринної функції підшлункової залози, фаза загострення. Хронічний неспецифічний реактивний гепатит, активна фаза, мінімальної активності. Хронічний астродуоденіт, фаза загострення.

Відповідно до медичної карти стаціонарної хворої № 06519 ОСОБА_3 вона знаходилася на стаціонарному лікування в спеціалізованому кардіологічного відділенні з 09 серпня 2015 року по 26 серпня 2015 року з діагнозом: прогресуюча стенокардія; післяінфарктний кардіосклероз; гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, гіпертезивне серце, анемія ІІ ст.

Як слідує з витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 3318, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з 22 червня 2007 року по 29 серпня 2007 року.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1150, ОСОБА_1 перебував у стаціонарі терапевтичного відділення № 2 КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» із 08 листопада по 15 листопада 2019 року із діагнозом: наслідки перенесеного ішемічного атеротромботичного інсульту (20 липня 2019 року); гіпертонічна хвороба ІІ ст.; цукровий діабет.

Також ОСОБА_1 перебував на стаціонарному відділенні ТОККППЛ з 20 липня 2015 року по 28 липня 2015 року з діагнозом: ішемічний атеротромботичний інсульт, гострий період; гіпетонічна хвороба ІІ ст.; гіпертезичне серце І ст.; цукровий діабет ІІ тип, що стверджується медичною картою № 6417, виданою Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею.

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 00798, виданої ревмокардіологічним відділенням КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 22 січня 2019 року по 30 січня 2019 року із діагнозом; гіпертонічна хвороба ІІІ ст; гіпертензивний криз; Аортокардіосклероз; наслідки перенесеного ГПМК (2015 рік); цукровий діабет 2, середньої важкості.

Також із виписки № 8888 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 06 жовтня 2015 року по 12 жовтня 2015 року.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , виданого 05 квітня 2018 року, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком довічно.

За період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року він отримав пенсію у розмірі 10 614,00 грн, як слідує із довідки про доходи № 2135 8205 4111 2104.

12 січня 2004 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 водити і користуватися на території України і за її межами, здати в оренду, зняти з обліку в ДАІ і продати чи обміняти належні їй автомобіль марки КАМАЗ 53202, реєстраційний № НОМЕР_4 та причіп бортовий марки СЗАП 8352, реєстраційний № НОМЕР_5 , що вбачається із довіреності, посвідченої приватним нотаріусом 12 січня 2004 року та зареєстрованої в реєстрі за № 15.

25 квітня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (кредитор), ОСОБА_3 (боржник) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки, з умов якого вбачається, що Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором № А040011 від 21 квітня 2006 року, укладеним між Боржником та Кредитором (п. 1.1. Договору).

Згідно довідки № 19035484/17 від 24 жовтня 2017 року, виданої ПАТ «Кредобанк», станом на 26 лютого 2011 року позичальник ОСОБА_3 повністю виконала боргові зобов`язання за Кредитним договором № А040011 від 21 квітня 2006 року на придбання автомобіля.

Із листа № 450 від 27 квітня 2009 року вбачається, що Тернопільська філія ВАТ «Кредобанк» не заперечує щодо видачі ОСОБА_3 довіреності ОСОБА_1 на право керування автомобілем марки ВАЗ 21101, 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , сірого кольору, який переданий в заставу банку згідно договору застави № 1223 від 25 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О. О.

17 лютого 2016 року ОСОБА_1 підписав Анкету для надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», а також згідно договору № 1914565 про встановлення ліміту кредитування отримав кредит у розмірі 20 000 грн.

Також 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету для надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», а також згідно договору № 1914565 про встановлення ліміту кредитування отримав кредит у розмірі 20 000 грн.

16 травня 2018 року ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 088 га, кадастровий номер 010010437, яка знаходиться на території Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та автомобіль марки ВАЗ 21101, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 639.

14 травня 2021 року ОСОБА_1 приватним підприємством «Сонячне» видано довідку № 83 про те, що він проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований 24 квітня 2008 року, його сім`я складається з ОСОБА_3 .

Згідно довідки, виданої 18 травня 2021 року виконкомом СкалаПодільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, ОСОБА_2 дійсно проводив похорон сестри ОСОБА_3 12 квітня 2021 року, яка похоронена на кладовищі села Бурдяківці Борщівського рну Тернопільської обл.

Згідно товарного чеку від 11 квітня 2021 року ОСОБА_2 придбавав предмети та послуги, призначені для поховання на загальну суму 13 543,00 грн.

Із наданих третьою особою ОСОБА_2 квитанцій вбачається придбання ним та ОСОБА_4 матеріалів для проведення ремонту, вікон та дверей.

19 травня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000608 за зверненням 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 про те, що в ніч з 10 квітня 2021 року на 11 квітня 2021 року ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу викрав золоті вироби, банківську картку «Приват Банк», грошові кошти у сумі 10 000 грн.

13 серпня 2021 року приватний нотаріус Строгуш О. М. надіслала на запит суду копію спадкової справи 6/2021, із якої вбачається наступне.

14 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до нотаріуса, у якій зазначив, що приймає спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , яка була вдовою, дітей не мала.

У відповідь на запит нотаріуса 20 квітня 2021 року Відділ реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради надав відповідь № 618/2803, якою повідомив, що відсутня інформація про реєстрацію ОСОБА_3 та інших осіб за адресою АДРЕСА_1 . Разом з тим згідно довідки № 81, виданої ПП «Сонячне» 14 травня 2021 року за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 з 24 квітня 2008 року та ОСОБА_3 з 09 вересня 1997 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та знята з реєстрації 15 квітня 2021 року. Вказане узгоджується із відомостями, зазначеними у будинковій книзі.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 64714681 від 14 травня 2021 року після смерті ОСОБА_3 наявний чинний заповіт № 639 від 16 травня 2018 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 14 травня 2021 року.

Як слідує із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 1 від 14 травня 2021 року 02 вересня 1972 року було складено актовий запис № 15 про шлюб ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 67644509, номер у нотаріуса 6/2021 згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64715377 від 14 травня 2021 року.

28 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

29 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою, у якій просив утриматися від видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру АДРЕСА_3 у зв`язку із відкриттям Тернопільським міськрайонним судом провадження у вказаній справі,

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_3 склала заповітне розпорядження в користь ОСОБА_1 на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 088 га, кадастровий номер 010010437, яка знаходиться на території Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та автомобіль марки ВАЗ 21101, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 . Однак, як встановлено у судовому засіданні, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 залишилося майно не охоплене заповітом, а тому має місце спадкування за заповітом та за законом.

Як слідує зі ст.ст. 12611265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом, відповідно до ст. 1267 ЦК України, є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини від 14 травня 2021 року звернувся рідний брат померлої ОСОБА_2 , а також позивач ОСОБА_1 , який подав заяву 28 травня 2021 року. ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом, що вбачається з матеріалів справи. ОСОБА_1 у шлюбі з померлою ОСОБА_3 не перебував, а тому звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлою та надання йому права на спадкування із спадкоємцями першої черги по закону.

Водночас, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказане зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16ц.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19-ц).

Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат Данилюк О. Є не зверталися до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення співвідповідачем ОСОБА_2 , який є спадкоємцем другої черги за законом, у строки встановлені процесуальним законом.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вказане узгоджується із викладеним у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 523/9076/16ц.

Предметом спору у цій справі є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та спадкодавця та надання ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Верховним Судом у постанові № 420/2383/16ц від 21 лютого 2019 року установлено, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 є спадкоємець другої черги її рідний брат ОСОБА_2 , який 14 травня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та який залучений до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи. Відтак, у випадку задоволення позову будуть порушені його права як спадкоємця другої черги.

З огляду на зазначене, Тернопільська міська рада у цьому випадку як орган місцевого самоврядування не є належним відповідачем у справі. Належним відповідачем у цій справі є ОСОБА_2 , який своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Вказане узгоджується із положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16ц.

З огляду на те, що ОСОБА_1 пред`явив позов до неналежного відповідача Тернопільської міської ради, йому слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Щодо вимоги третьої особи ОСОБА_2 про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, суд роз`яснює наступне.

Згідно ч. 12 ст. 141 ЦПК України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2021 року між адвокатом Мовчаном А. О. і Радчуком Г. А. укладено договір, предметом якого є надання правничої допомоги (п. 1.1. Договору). Адвокат приймає на себе зобов`язання представляти права і законні інтереси Клієнта в усіх без виключення правоохоронних органах та судах та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами захисника, представника, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, КАС України без обмеження повноважень (п. 1.2. Договору). Клієнт несе обов`язок сплатити гонорар Адвокату чи його заступнику в розмірі та в строк згідно цього Договору (п. 2.3. Договору). Всього гонорар адвоката складає 20 000 грн (п. 4.2. Договору).

Окрім наведеного вище Договору та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 369, яке видано ОСОБА_24 17 березня 2009 року, матеріли не містять даних про обґрунтування розміру витрат третьої особи на правничу допомогу та реальність їх понесення ОСОБА_2 .

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 619124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт прийманняпередачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 615662св20) зазначено, що на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник особи адвокат надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Проаналізувавши надані суду документи в обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу, норми процесуального закону та позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про недоведеність третьою особою факту понесення ним витрат на правничу допомогу, а тому вимога ОСОБА_2 про стягнення 20 000,00 грн на правничу допомогу залишається судом без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш Ольга Миколаївна, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та надання права на спадкування із спадкоємцями першої черги по закону відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, буд. 6, м. Тернопіль.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш Ольга Миколаївна, адреса місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 31, прим. 2, м. Тернопіль, 46002.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення суду складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська