Справа № 291/1111/20
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

( З А О Ч Н Е )

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2021 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.

при секретарі Підгорній А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Ружині Житомирської області цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу по договору позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 23882,66 грн., стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн., мотивуючи вимоги тим, що 23 березня 2019 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики, а саме: надав йому в позику 14000 грн.00 коп., що було еквівалентно на той час 506,6 доларам США, на строк до 31 травня 2019 року. При цьому ОСОБА_2 зобов`язувався повернути позику з врахуванням відсотків за користування в сумі 856 доларів США.

На підтвердження укладеного вказаного договору та передачі відповідачу коштів останній надав позивачу розписку. Однак у зазначений в розписці строк і на час подачі позову до суду ОСОБА_2 позичені кошти не повернув і на даний час уникає зустрічі з позивачем, проживає за невідомою адресою в м. Києві.

В зв`язку з вищевказани для захисту своїх прав позивач вимушений звертатись з позовом до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надходило.

Судом ухвалено провести судовий розгляд справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Оскільки позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з розписки, складеної та підписаної відповідачем ОСОБА_2 , останнім 23.03.2019р. отримано у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позику у розмірі 14000грн., з кінцевим строком повернення 31.05.2019р., суми еквівалентній 856 доларів США, що складає на час подання позову за офіційним курсом НБУ - 23882, 66 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що позичальник свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти позивачу у встановлений договором строки не повернув.

Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч.1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору, однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. У даному випадку договір позики сторони оформили в письмовій формі, але не посвідчували у нотаріуса.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою з моменту фактичного передання речей, визначених родовими ознаками, або з моменту зарахування грошових коштів, що позичалися, на банківський рахунок позикодавця.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики.

Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, доведений факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики, з огляду на що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнення судового збору, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплата судового збору у розмірі 840,80грн., а отже з відповідача підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 525, 526, 527, 625, 1046, 1050 ЦК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 23882,66 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , борг за договором позики у загальній сумі 23882,66 грн ( двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 66 копійок), а також суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн..

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Копію заочного рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Митюк.