ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6163/21 Справа № 206/5430/20 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору застави.

В обґрунтування позову зазначала, що з 12 січня 1994 року по 18 серпня 2009 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У квітні 2019 року позивач дізналася про те, що ОСОБА_2 уклав з ПриватБанк договір застави № ДЗ - 252 товарів в обороті від 28 січня 2008 року. Відповідно до п.6 договору застави, предметом застави є будівельні матеріали загальною вартістю 960 736,00 грн., яка належать застоводавцю ОСОБА_2 на підставі договору б/н від 01.07.1998 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, ОСОБА_2 передав у заставу спільне сумісне майно, що належало їм, як подружжю. Про укладення спірного договору застави їй, як співвласнику майна було невідомо та своєї згоди на укладення договору вона не надавала. Договір застави №Д3-252 від 28.01.2008 є недійсним, так як укладений одним із співвласників за відсутності письмової згоди іншого співвласника та необхідних повноважень.

Враховуючи зазначене, просила визнати недійсним договір застави №ДЗ-252 товару в обороті від 28.01.2008, укладений між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк»(а.с. 2-5).

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору застави відмовлено (а.с. 34-36).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору застави №ДЗ-252 товару в обороті, укладеного 28 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ПриватБанк, предметом вказаного договору є товар в обороті: будівельні матеріали. Вказаний предмет застави належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу б/н від 01.07.1998. Вартість предмету застави складає 960763,00 грн. (а.с.10-14).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2012 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. А-2, житловою площею 77,3 кв.м, літню кухню літ. Б цегляну, сарай літ. Ж цегляний, вбиральню літ. З цегляну, огородження № 1-3, споруду І, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 47,4 кв.м, яка складається із коридору 1, туалету 2, ванної 3, кухні 4, коридору 5, жилих кімнат 6, 7, 8; та легковий автомобіль Lexus, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.6-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності та необґрунтованості вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з частиною четвертою статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За результатом аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

При вирішенні спорів цієї категорії суд має з`ясувати, чи діяли недобросовісно сторони договору при його укладенні та контрагент за таким договором, чи знав останній власник, чи за обставинами справи не міг знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і чи при укладенні договору щодо розпорядження спільним майном один із подружжя діяв за згодою другого з подружжя.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 08 квітня 2015 року у справі N 6-7цс15 і постановою Верховного Суду від 03.10.2018у справі № 761/3136/16-ц|61-12607св18).

Обставин, які б могли стати підставою для визнання оспорених правочинів недійсними, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: