Справа № 274/1991/21
Провадження № 2/0274/1043/21
Рішення

Іменем України

15.09.2021 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого- судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, -

В с т а н о в и в :

24.03.2021 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ в сумі 1784,73 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 , та, ураховуючи фактичне споживання природного газу для печі, газової плити за зазначеною адресою, відповідач здійснив приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Однак, всупереч п. 14 ч. 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, споживач в період з 01.12.2016 року по 01.03.2021 року несвоєчасно здійснював оплату спожитого газу, у зв`язку із чим утворилась заборгованість перед ТОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» у сумі 1784,74 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом із сплаченим судовим збором у розмірі 2270,00 грн. Через непогашення заборгованості газопостачання відповідачу 17.07.2018 року припинено.

Ухвалою суду від 09.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін ( а.с.60-61).

15.09.2021 року представником позивача на адресу суду спрямована заяву про розгляд справи без позивача та його представника.

13.09.2021 року відповідач ОСОБА_1 до суду також спрямував заяву в якій зазначив, що офіційно він зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_2 . В 2015 році він відкрив особовий рахунок № НОМЕР_1 як споживач природного газу для тимчасового проживання за адресою : АДРЕСА_1 . За даною адресою він ніколи не був зареєстрований. 23.08.2017 року він продав житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Оскільки він особисто не користувався природнім газом в будинку АДРЕСА_1 та будинок йому не належить з 2017 року, тому просить відмовити у стягненні з нього заборгованості за спожитий природній газ.

Відповідач в судове засідання не з"явився, через канцелярію суду надав заяву, згідно якої просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки з 23.08.2017 року не є власником будинку, крім того до позовних вимог за період з 01.12.2016 року по 23.08.2017 року просить суд застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу частки житлового будинку від 23.08.2017 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 47/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Між позивачем та відповідачем в період з 01.12.2016 року по 23.08.2017 року виникли договірні відносини з приводу постачання та споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджені відкриттям на ім`я відповідача особового рахунку № НОМЕР_1 . Відповідач був споживачем природного газу до 23.08.2017 року.

Як передбачено п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 N 1875-IV, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (які діяли на час виникнення договірних відносин між сторонами), споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання.

Окрім того, постачання природного газу здійснювалося на підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до постанови від 21.04.2017 № 527 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України - ТОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» (), тобто останнє є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ЖИТОМИРГАЗ» в частині постачання природного газу та пов`язаних з цим прав і обов`язків (а.с.24,25-27).

З метою належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу в Україні, в Законі України «Про ринок природного газу» передбачено загальні правила розподілу та постачання природного газу споживачам.

Приписами ст. 12 Закону визначено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Згідно Закону України «Про ринок природного газу`регулятором виступає Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послу.

Отже, у правовідносинах, що склалися між сторонами спору станом на 23.08.2017 року ТОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» виступав постачальником природного газу, а відповідач - споживачем природного газу.

Відповідно п. 22 Правил постачання природного газу, затвердженимиПостановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, побутовий споживач природного газу зобов`язаний: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору; раціонально використовувати природний газ, обережно поводитися з газовими приладами і пристроями.

Положенням ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До вказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Свої зобов`язання по наданню послуг по безперервному постачанню природного газу позивач виконував належним чином.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати за спожитий природний газ не виконував , що зумовило виникнення заборгованості станом на 23.08.2017 року та в подальшому припинення постачання природного газу (а.с.15).

Заборгованість за спожитий природній газ у відповідача, станом на 23.08.2017 року становила 60 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.16).

Зазначені обставини підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до вимог ст. ст.526,530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк.

Разом з тим, суд при винесенні рішення враховує наступне. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_1 посилався на вимоги ст. 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності) та просить їх застосувати за період з 01.12.2016 року по 23.08.2017 року.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст. 257 ЦК).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі впливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, борг відповідача виник з 01.12.2016 року.

З позовом до суду про стягнення заборгованості ТОВ «ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ» звернулося 24.03.2021 року, власником будинку АДРЕСА_1 відповідач був до 23.08.2017 року.

Відповідно до вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц).

Дослідивши надані сторонами докази, надавши їм оцінку, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу за період з 01.12.2016 року по 23.08.2017 року, однак, враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав вже після спливу строку позовної давності, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд не знаходить законних для задоволення позову в даній частині позовних вимог відносно відповідача ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог за період з 23.08.2017 року по 01.03.2021 року суд вважає , що вони пред"явлені до неналежного відповідача, оскільки власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 з 23.08.2017 року.

Відповідно ч.2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Як вбачається зі змісту ст.ст.51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.51 ЦПК України та, з урахуванням ч.5 ст.12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме: чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) у якій зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

Так, позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_1 , який з 23.08.2017 року не є власником будинку АДРЕСА_1 , отже не був споживачем газу з даного часу.

В ході розгляду справи, позивач та його представник не подали до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. При пред`явленні позову до суду не перевірили інформацію,з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, хто є власником будинку АДРЕСА_1 та споживачем газу за зазначеною адресою з 23.08.2017 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ за період з 23.07.2017 року по 01.03.2021 року, оскільки позов в даній частині позовних вимог пред`явлено до неналежного відповідача.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений можливості звернутися до суду з таким самим позовом до належного відповідача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 258-261, 263-265, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий Т.М. Вдовиченко