Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

про забезпечення позову

16 грудня 2021 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Тетяна Анатоліївна про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ТОВ «Укрдебт Плюс» про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження. Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 19257351. Також, заявник просить вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом заборони ТОВ «Укрдебт Плюс» вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що на її адресу від Товариства була надіслана вимога про усунення порушень основного зобов`язання від 17.12.2020 року за вих. № 2378032/ФС112. Як вбачається із вимоги, Товариство має намір звернути стягнення на іпотечне майно квартиру, в порядку передбаченому ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи втрату чинності з 23.09.2021 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», право Товариства на звернення на предмет іпотеки є абсолютним, а намір реальним. Тобто, з 23.09.2021 року ТОВ «Укрдебт Плюс» має об`єктивну можливість та достатній обсяг правомочностей на здійснення реєстрації права власності на іпотечну квартиру у порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», або застосувати ст. 38 цього Закону, поки триватиме судовий розгляд. Також, зазначає, що в іншому випадку, якщо Товариство здійснить реєстрацію права власності за собою на спірну квартиру чи здійснить її відчуження, заявнику необхідно буде в судовому порядку (шляхом подання іншого позову) визнавати такі дії неправомірними та скасовувати рішення про реєстрацію прав або визнавати правочин недійсним. Тобто, завник не зможе захистити свої права в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду. Звертає увагу суду на те, що відповідно до квитанції № 0.0..1 від 23.11.2021 року, заборгованість за Кредитним договором № 340/П/33/2008/840 від 14.05.2008 року нею сплачено в повному обсязі. Втім, існує реальна загроза щодо подальшого протиправного набуття права власності на предмет іпотеки Товариством чи його відчуження третім особам.

Згідно з приписами ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

За приписами ч.2 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З урахуванням доказів, що надані заявником до позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову.

Такі вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, є законними, обґрунтованими та співмірними із позовними вимогами. Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів у випадку задоволення позову.

При цьому суд зауважує, що таке забезпечення позову має тимчасовий характер і спрямоване лише на запобігання розпорядженню спірним нерухомим майном та виникненню пов`язаних з цим негативних наслідків.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно, тобто без залучення державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Тетяна Анатоліївна про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження задовольнити.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 19257351.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» () вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіВ.П. Цукуров