Справа № 755/7441/21
"09" вересня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою, -
30.04.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою, у якій просить:
- усунути позивачу перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до кв. АДРЕСА_1 ;
- встановити наступний порядок користування квартирою:
1) виділи позивачці в користування кімнату площею 16,8 кв.м., кімнату площею 10,2 кв.м., кімнату площею 10,2 кв.м. та частину лоджії площею 6,1 кв.м., коди виходять кімнати площею 10,2 кв.м. та 10, 2 кв.м.;
2) виділити відповідачу в користування кімнату площею 18,3 кв.м. та частку лоджії площею 1,1 кв.м., куди виходить кімната площею 18,3 кв.м.;
3) у спільному користуванні залишити кухню площею 6,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 7,9 кв.м., вбудовану шафу площею 1,1 кв.м. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка спільно зі своїм батьком відповідачем у справі володіють квартирою АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровані чотири особи: відповідач, позивачка та два її неповнолітні сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачці належить 2/3 частини квартири, а відповідачу 1/3 частина. Після смерті матері позивачки, відповідач створив для позивачки та її дітей нестепні умови проживання, а потім взагалі змінив дверні замки аби позивачка не могла потрапити до квартири. Спочатку відповідач завів собі сумнівних знайомих з кримінальним минулим, які постійно перебувають у квартирі та ними вживаються речовини, що змінюють свідомість. Кожен раз повертаючись з дітьми додому позивачка стикається зі знайомими відповідача у різних станах, вони перетворили квартиру на смітник не придатний для проживання. Із кімнати позивачки та кімнат дітей зникли всі цінні речі і багато одягу, який потім позивачка бачила на знайомих відповідача. В подальшому відповідач взагалі змінив замки на вхідних дверях, викинув особисті речі позивачки та її дітей і дозволив своїм знайомим зайняти кімнату позивачки та дитячі кімнати. Фактично позивачка не може потрапити до квартири, оскільки не має ключів від вхідних дверей, що унеможливлює користування належною позивачу власністю. У зв`язку із наведеним позивачка вимушена просити суд встановити порядок користування квартирою. Домовитись про порядок користування приміщенням не вдається, оскільки відповідач веде себе агресивно по відношенню до позивача та дітей, висловлюється нецензурною лайкою, кричить, погрожує фізичною розправою, жбурляє різні речі, застосовує фізичну силу, штовхається, намагається вдарити. Інколи позивачу доводиться викликати поліцію та лікарів аби вгамувати відповідача. Так, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2021 року у справі №755/3365/21 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Отже, поведінка відповідача не сприяє добровільному погодженню порядку користування квартирою.
Ухвалою суду від 07.05.2021 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 31.05.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 17.06.2021 року, однак станом на час ухвалення рішення не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є власницею 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1998 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2020 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2020 року (а.с. 15-17).
Відповідачу фактично належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1998 року (а.с. 15).
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України).
За змістом ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Ураховуючи наведені норми чинного законодавства України, наявність у позивача права власності на 2/3 частини квартири, дослідивши письмові та електронні докази, а також ознайомившись у Єдиному державному реєстрі судових рішень зі змістом постанов Дніпровського районного суду м. Києва у справах №755/3365/21, №755/8799/21, суд дійшов висновку про наявність підстав для усунення позивачу перешкод в користуванні квартирою шляхом її вселення до житлового приміщення.
Стосовно встановлення порядку користування квартирою суд дійшов висновку, що такі вимоги також підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
У даному випадку слід розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.
Із матеріалів справи вбачається, що житлова площа квартири становить 55,5 кв.м., тож відповідно до розміру часток кожного зі співвласників, позивачка має право отримати у користування 37 кв.м. житлової площі (2/3 частини), а відповідач 18,5 кв.м. житлової площі (1/3 частини).
Виділ у користування відповідачу кімнати житловою площею 18,3 кв.м. не змінює розміру його частки у спільному майні та не порушує його прав власника, оскільки різниця у площах є незначною та дорівнює 0,2 кв.м.
У вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що наявність окремої ізольованої кімнати є обов`язковою умовою лише при виділі в натурі частки співвласників. Якщо виділ частки в натурі не можливий з технічних причин, тоді встановлюється порядок користування житлом незалежно від наявності чи відсутності окремих ізольованих кімнат, оскільки право власності є непорушним і при рівних умовах (частках) один із співвласників не може мати більше прав на спільне майно ніж інші співвласники.
У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Також суд дійшов висновку, що в даному випадку лише вселення позивача без визначення порядку користування квартирою не забезпечує правового захисту власника частки, яка йому належить.
За наведених обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останньою судовий збір за подання до суду позовної заяви у загальному розмірі 1816,00 грн.
При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, що заявлені у розмірі 4500,00 грн., з огляду на наступне.
У змісті позовної заяви містяться посилання, що витрати на правову допомогу становлять 4500,00 грн., а також до позовної заяви додана копія меморіального ордеру від 23.04.2021 року про сплату 4500,00 грн. як оплати за надання правової допомоги згідно договору 31/03-21 від 31.03.2021 року ( ОСОБА_1 ).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Стороною позивача до позовної заяви не додано копії договору 31/03-21 від 31.03.2021 року, на який міститься послання у меморіальному ордері від 23.03.2021 року, а відтак відсутні належні підстави для обґрунтованого висновку про те, що відповідна оплата здійснена саме за договором згідно якого позивачці надається правова допомога саме у цій справі за її позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 133, 137, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355-358, 386, 391 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .
Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :
- виділити в користування ОСОБА_1 кімнату площею 16,8 кв.м., кімнату площею 10,2 кв.м., кімнату площею 10,2 кв.м., а також частину лоджії в межах, що відповідає довжені стін кімнати площею 10,2 кв.м. та кімнати площею 10,2 кв.м., які є спільними для цих кімнат та лоджії;
- виділити в користування ОСОБА_2 кімнату площею 18,3 кв.м., а також частину лоджії в межах, що відповідає довжені стіни вказаної кімнати, яка є спільною для цієї кімнати та лоджії;
- у спільному користуванні залишити кухню площею 6,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 7,9 кв.м., вбудовану шафу площею 1,1 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 09.09.2021 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ).
Суддя -