Справа № 700/798/21
Провадження № 2/700/355/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт.Лисянка цивільну справу №700/798/21, провадження №2/700/355/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Виноградської сільської ради с.Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Виноградської сільської ради с.Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 2,36 га, розташованої на території Мар`янівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021. Вони, як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, при зверненні до нотаріальної контори отримали відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та розбіжностями у правовстановлюючих документах. Так, зокрема у їх свідоцтвах про народження батька вказано як « ОСОБА_3 », а у свідоцтві про смерть батько вказаний як « ОСОБА_3 ». Крім того, у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021 батько вказаний як ОСОБА_3 , тоді як вірним прізвищем є « ОСОБА_4 ».

За таких обставин вони вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав та просять встановити, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є їх батьком, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021 виданий на ім`я ОСОБА_3 належить ОСОБА_3 та визнати за ними право власності по 1/2 частини на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Позивачі у підготовче судове засідання не з`явилися, просили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.02.2021 року.

В ході оформлення спадкового майна після смерті ОСОБА_3 позивачі дізналися про розбіжності у правовстановлюючих документах. Так, зокрема у свідоцтвах про народження позивачів серії НОМЕР_2 виданого 11.02.1988 року та серії НОМЕР_3 виданого 23.12.1989 року батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вказано « ОСОБА_3 », тоді як у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 виданому 16.02.2021 року батько вказаний як « ОСОБА_3 ». Крім того, у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021 батько вказаний як ОСОБА_3 , тоді як вірним прізвищем є « ОСОБА_4 ».

Факт перебування позивачів із ОСОБА_3 у родинних стосунках підтверджується наступними матеріалами справи.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Виноградської сільської ради с.Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області №108 від 22.04.2021 року, до складу сім`ї ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 входили його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки виконавчого комітету Виноградської сільської ради с.Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області №109 від 22.04.2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації у квартирі батька ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, відповідно до довідки виконавчого комітету Виноградської сільської ради с.Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області №292 від 18.07.2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав у с.Мар`янівка Лисянського (Звенигородського) району Черкаської області. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у с.Мар`янівка Лисянського (Звенигородського) району Черкаської області ніколи не був зареєстрований та не проживав.

Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021 помилково був виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Встановлення факту родинних відносин залежить реалізація права позивача на спадщину за законом, та подальше розпорядження спадковим майном.

Зважаючи на вказані обставини, які підтверджені зібраними у матеріалах справи доказами, вимоги позивачів щодо встановлення юридичних фактів підлягають задоволенню.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 2,36 га, розташованої на території Мар`янівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021.

Спадкодавець за життя заповіту не залишив.

Позивачі як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину та фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, так як проживали до моменту смерті разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками виконавчого комітету Виноградської сільської ради с.Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області №291 від 19.07.2021 року та №108 від 22.04.2021 року.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління МЮУ (м.Київ) Бедратої-Скляр Н.М. від 29.06.2021 року за №313/02-31 позивачі звернулися до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку та розбіжностями в правовстановлюючих документах.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1218, ч.1 ст.1225 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За вимогами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності на майно.

З огляду на викладене, визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, необхідно визнати за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини на спадкове майно, що залишилося після смерті їх батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1218, 1261,1269, 1270 ЦК України, стст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 200,206,263, 264, 265, 293, 294, 315- 319 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Виноградської сільської ради с.Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був рідним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт належності правовстановлюючого документа державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021, виданого на підставі рішення Мар`янівської ради народних депутатів №16/1 від 04.12.2001 року на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частиниземельної ділянки загальною площею 2,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мар`янівської сільської ради, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021, виданого на ім`я ОСОБА_3 , який фактично належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частиниземельної ділянки загальною площею 2,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мар`янівської сільської ради, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №052021, виданого на ім`я ОСОБА_3 , який фактично належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. В. Бесараб