22-ц/804/770/21
266/1377/14-ц

Головуючий у 1-й інстанції Дзюба М.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

У Х В А Л А

24 лютого 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді Попової С.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Не погодившись з заочним рішенням від 29.05.2014, ОСОБА_1 28.01.2021 подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме, подання заяви з наведенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

22 лютого 2021 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про усунення недоліків щодо наведення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які зашкодили своєчасній подачі апеляційної скарги. Так, представник зазначив, що при ознайомленні апелянта з матеріалами справи 09.06.2020, ухвала Донецького апеляційного суду від 31.01.2019 на паперовому носії ним не отримувалась. Також представник апелянта наголосив на наявності заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 263/11705/16-ц про припинення поруки ОСОБА_1 , який не є солідарним боржником у спірних правовідносинах, які виникли на підставі кредитного договору, укладеного між ПАТ Родовід Банк та ОСОБА_2 . Отже, єдиним правовим механізмом відновлення порушених прав ОСОБА_1 є апеляційне оскарження заочного рішення від 29.05.2014, строк на оскарження якого апелянтом пропущено з поважних причин через невірно обраний ОСОБА_1 спосіб захисту та несвоєчасне отримання ухвали Донецького апеляційного суд від 31.01.2019. Крім цього, нестабільне матеріальне становище в період з січня 2019 унеможливило сплату ОСОБА_1 судового збору за подачу апеляційної скарги. Представник апелянта, серед іншого, з посиланням на п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України також наголошує, що строк, який встановлює суд у своєму судовому рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суд вважає, що в клопотанні представника апелянта не наведено тих обставин, об`єктивного і непереборного характеру, які завадили своєчасній подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим пропущений строк на подачу апеляційної скарги на заочне рішення від 29.05.2014 не підлягає поновленню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справ зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Припинення заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області поруки ОСОБА_1 по справі 263/11705/16-ц, на чому наголошує представник апелянта, не впливає на обчислення строку на апеляційне оскарження заочного рішення від 29.05.2014 по даній справі та його поновлення у разі пропуску.

Як зазначив представник апелянта, ним аналізувалась інформація з ЄДРСР у даній справі, з якого апелянту й було відомо, що така ухвала (від 31.01.2019) має місце. Крім того, про наявність інформації про зміст ухвали свідчить, як апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.02.2020 про видачу дубліката виконавчого листа, так і заява до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції, постановлена за результатами розгляду цієї заяви.

Отже, обставин об`єктивного характеру, які зашкодили своєчасній подачі апеляційної скарги та могли б бути враховані судом апеляційної інстанції як поважні, стороною апелянта не наведено.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Суддя Донецького апеляційного суду С.А.Попова