ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/993/19

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1257/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Куликівська об`єднана територіальна громада в особі Куликівської селищної ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року (місце ухвалення смт Куликівка, дата складання повного рішення 30.06.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Куликівської об`єднаної територіальної громади в особі Куликівської селищної ради про визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю та рішення Виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області про передачу земельної ділянки у приватну власність,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому, після уточнення позовних вимог (а.с. 23-29 т.1) просила: визнати незаконним та скасувати виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області без дати і номеру ОСОБА_2 на прізвище ОСОБА_2 . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,36 га, в межах згідно з планом, що розташована на території с. Вересоч Вересоцької сільської ради, без зазначення кадастрового номера, серія IV-ЧН № 007755 від 05.10.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства; визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», без дати і номеру, на підставі якого був виданий вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що у 2004 році вона скористалась своїм правом на приватизацію земельної ділянки, яка тривалий час перебувала у її користуванні. У результаті приватизації вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,30 га, ЧН № 061806 від 10.04.2005, виданий на підставі рішення Вересоцької сільської ради від 30.12.2004. Вказана земельна ділянка фактично складається з двох ділянок: №1 з к.н. :01:002:0057, площею 0,24 га, та № 2 з к.н. :01:002:0058, площею 0,06 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та щодо якої виник спір. В Державному акті ЧН № 061806 від 10.04.2005 відображено межі, розмір та конфігурацію належних ОСОБА_1 земельних ділянок, що відповідають фактичному землекористуванню позивачки до отримання цього акта. Межі земельних ділянок були погоджені в натурі зі всіма суміжними землекористувачами та землевласниками, в тому числі і з відповідачем, що підтверджується актом погодження меж від 11.12.2004.

За весь період користування позивачкою своєю земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , до 25.10.2015 жодних порушень її розміру та меж не було.

25.10.2015 було виявлено, що сусід ОСОБА_2 , що проживає по АДРЕСА_2 , здійснив незаконний захват на свою користь значної частини земельної ділянки позивачки з к.н. :01:002:0058 за адресою: АДРЕСА_1 , порушивши її межі та зменшивши її розмір. При цьому сусід знищив огорожу позивачки, її дерева, кущі та насадження, та встановив власну огорожу в нових межах на земельній ділянці позивачки, чим порушив її право власності на землю.

Під час розгляду Куликівським районним судом Чернігівської області справи № 737/987/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення права власності на земельну ділянку, позивачка у квітні 2019 року ознайомилась з документами, на підставі яких ОСОБА_2 05.10.2001 отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 . На думку позивачки, даний Державний акт був виданий ОСОБА_2 незаконно.

Так, із вищевказаних документів позивачкою було встановлено, що земельна ділянка була передана відповідачу на підставі витягу з рішення Вересоцької сільської ради без номера та дати, саме рішення у документах відсутнє, що ставить під сумнів його існування. Не містить посилання на вказане рішення і державний акт на землю відповідача. Також в документах відсутня заява відповідача до Вересоцької сільської ради про виділення йому земельної ділянки, а в акті погодження меж від 07.04.2001 сфальсифіковано підпис чоловіка позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 вважає, що метою дій ОСОБА_2 було незаконне отримання Державного акту та технічної документації на свою земельну ділянку без відома позивачки та в розмірах, межах і конфігурації, які не відповідали дійсним розмірам його фактичної земельної ділянки, шляхом незаконного захвату частини земельної ділянки, що належить позивачці. Про такі наміри сусіда вона не знала, оскільки не була присутня при погодженні меж його земельної ділянки та з його документацією на землю знайома не була.

На думку позивачки, вказані обставини свідчать про те, що Державний акт, який був виданий ОСОБА_2 (із зазначенням прізвища « ОСОБА_3 »), разом з рішенням виконкому Вересоцької сільської ради, на підставі якого він видавався, є незаконними, не відповідають вимогам законодавства, порушують законні права та інтереси позивачки на її земельну ділянку, а тому підлягають скасуванню.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 заявила попередній розмір судових витрат в сумі: 10000 грн на правничу допомогу та 15000 на проведення по справі експертних досліджень.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 22.06.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 007755, виданий ОСОБА_4 05.10.2001 на підставі рішення Вересоцької сільської ради та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, площа земельної ділянки 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5000 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Суд першої інстанції встановив, що площа земельної ділянки, яка була раніше надана в користування власникам житлового будинку по АДРЕСА_2 , відповідно до погосподарських книг становила 0,34 га. За рішенням виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району від 16.03.2001 площа земельної ділянки, яка передається ОСОБА_2 також становила 0,34 га. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району від 16.03.2001 № 16 (протокол № 3) про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,34 га та задоволення позову в цій частині, оскільки це рішення було прийнято в межах повноважень виконкому та щодо земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні відповідача 0,34 га.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 007755, виданого ОСОБА_4 05.10.2001 на підставі рішення Вересоцької сільської ради підлягають задоволенню виходячи з того, що фактично виконкомом Вересоцької сільської ради не приймалось рішення про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,36 га і на даний час площа накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 0,0028 га, що приблизно становить різницю між площею 0,36 та 0,34 га. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції зауважив, що оскільки право власності ОСОБА_1 на належну їй земельну ділянку площею 0,30 га на території Вересоцької сільської ради Куликівського району на даний час ніким не оспорюється, воно підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню становить 5 000 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Не погоджуючись з рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 22.06.2021 сторони звернулись з апеляційними скаргами.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог і часткового стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача у повному обсязі всіх понесених позивачкою судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка посилається на підстави, викладені у відповідних частинах та пунктах статті 376 ЦПК України. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, просить рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. В іншій частині рішення суду просить змінити мотиви відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , залишивши без змін резолютивну частину рішення про відмову у задоволенні позову. Просить витребувати з Куликівського районного суду Чернігівської області матеріали справи № 737/987/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення права власності на земельну ділянку.

Відповідач стверджує, що позивачка в суді першої інстанції не довела порушення її права власності на 0,36 га, тому з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, вона не має права ставити питання про скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку на 0,36 га та рішення про її передачу у власність ОСОБА_2 . Суд, встановивши на підставі висновку експерта від 26.12.2019 нібито порушення прав позивачки на 0,0028 га, незаконно позбавив відповідача права власності на всі 0,36 га. Таким чином, на думку ОСОБА_2 , позивачка обрала не ефективний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови в позові.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу, що в матеріалах справи знаходяться дві копії висновків експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 26.12.2019 № 1953/1954/19-24 та від 29.10.2020 № 3731/3732/20-24, які були проведені на підставі ухвал суду у цивільній справі № 737/987/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення права власності на земельну ділянку. Вказані висновки складені одним і тим же експертом, за своїм змістом та суттю є ідентичними, а висновки за цими експертизами суперечать один одному.

На думку відповідача обидва висновки не можливо приймати за належний та допустимий доказ виходячи з наступного.

Питання 4, 5 у першій експертизі співпадають з питаннями 1, 2 у другій експертизі. Вказані питання стосуються площі накладання земельних ділянок. Вихідні дані у обох експертних висновках є ідентичними, про що свідчать матеріали цивільної справи № 737/987/18, при цьому в експертизі 2019 року експерт встановив накладання 0,0028 га, а в експертизі 2020 року 0,0002 га

Суд першої інстанції в порушення вимог статті 89 ЦПК України не обґрунтував, чому взяв до уваги висновок від 26.12.2019 № 1953/1954/19-24 відхиливши зміст іншого висновку від 29.10.2020 № 3731/3732/20-24, де розмір накладання становить у 16 разів менше, ніж у першому висновку.

Вихідні дані, що були використані експертом в обох висновках, є неоднозначними. План зовнішніх меж земельної ділянки АДРЕСА_2 , що належить відповідачу, (а.с. 95-96 справа № 737/987/18) не являється складовою технічної документації ОСОБА_2 , ним не замовлявся, та був розроблений на замовлення ОСОБА_1 , яка не мала на це права оскільки не є власником цієї земельної ділянки. У свою чергу судовий експерт не мав права брати цей план за вихідні дані, а мав затребувати відповідні документи.

На замовлення ОСОБА_2 у 2019 році було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Інформація про наявність даної документації міститься в матеріалах справи (а.с. 31 справа № 737/987/18), є достовірним і належним доказом та виключає неоднозначність вихідних даних при експертному дослідженні, однак не була взята до уваги судом та не була затребувана експертом при проведенні судових експертиз.

Відповідач також звертає увагу, що відповідно до відповіді експерта на четверте питання судової експертизи від 29.10.2020 №3731/3732/20-24, при формуванні земельної ділянки в Технічному звіті по видачі державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 в 2004 році не було враховано геопросторові дані Технічної документації по видачі державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_2 , яка була сформована у 2001 році, що призвело до накладання суміжних меж.

Отже, експерт чітко вказав, що конкретно призвело до накладення і що даного накладення в дійсності не існує, бо воно є наслідком неврахування позивачкою геопросторових даних відповідача при складанні своєї технічної документації. За твердженням відповідача, вказане взагалі виключає предмет спору та є підставою для відмови в позові.

ОСОБА_2 стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків, які вказували, що паркан зведено на його колишньому місці, а дерева ростуть де і росли. До показів свідків зі сторони позивачки відповідач ставиться критично, бо вони є зацікавленими особами, зміст їх показів неоднозначний та неправдивий.

Рішення суду першої інстанції про часткове стягнення витрат позивачки на правову допомогу відповідач вважає безпідставним. Вказує, що ордер адвоката позивачки роздрукований на кольоровому принтері, а не оформлений на офіційному бланку чи електронним шляхом. Вказаний ордер використовувався адвокатом по іншій справі - № 737/987/18, що є неприпустимим. Серія ордера ЧН не відповідає серії Чернігівської області. Документ про оплату коштів на суму 10000 грн надрукований адвокатом, а не на бланку квитанції. В матеріалах справи відсутні докази про перебування адвоката на податковому обліку як платника податків само зайнятої особи адвоката.

Зазначені факти, на думку відповідача, виключають належне представництво саме адвокатом інтересів позивачки та ставлять під сумнів факт оплати коштів за правову допомогу адвоката, що є підставою для відмови в задоволенні вимог позивачки в цій частині.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач вважає скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Доводи, зазначені у відзиві, аналогічні мотивам апеляційної скарги відповідача.

Крім вищевказаних доводів, ОСОБА_2 у відзиві звертає увагу на наявний в матеріалах справи лист Куликівської РДА № К-05 від 13.01.2021 (а.с. 156 т.1), який вказує на незаконність отримання позивачкою Державного акта на право власності на землю по АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до вказаного листа первинні дозвільні документи на її ім`я у 2003-2004 роках не видавались.

Відповідач також наголошує, що є доведеним факт неналежного представництва позивачки адвокатом ОСОБА_5 . Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 31.08.2021 ордерна книжка з бланками ордерів серії ЧН № 00 видавалась 27.07.2015 адвокату Прохоренку О.Г., таким чином представник позивачки адвокат Тасун Г.А. використала для сканування чужий ордер, що є незаконно. Неналежне представництво тягне за собою відповідні правові наслідки та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Судова експертиза від 26.12.2019 та збір документів для її проведення були здійснені в іншій судовій справі № 737/987/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Зазначені документи до справи, що розглядається, долучені не були. У зв`язку з наведеним, для повноти встановлення обставин справи та перевірки доводів відповідача, останній просить витребувати з Куликівського районного суду Чернігівської області матеріали справи № 737/987/18.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а її апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі. Вказує, що вона законно набула право власності на свою земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема, наявною в неї та в органі Держгеокадастру копією рішення Вересоцької сільської ради. Жодний документ позивачки на земельну ділянку на даний час ні повністю, ні частково не визнаний недійсним та не скасований.

Звертає увагу, що Державний акт на право власності на землю видавався відповідачу виключно на підставі одного і того ж документа витягу з рішення виконкому без дати і номера про передачу відповідачу у власність земельної ділянки площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства. Натомість, даний витяг з рішення не відповідає змісту самого рішення, оскільки відповідно до рішення від 16.03.2001 № 16 у власність передається земельна ділянка площею 0,34 га, а не 0,36 га (як у витязі), та для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що також відрізняється від змісту витягу. В матеріалах справи відсутні дані щодо передачі відповідних повноважень Вересоцькою сільською радою виконавчому комітету цієї ради, яким було прийнято рішення від 16.03.2001, відтак витяг із рішення і рішення від 16.03.2001 про передачу відповідачу у власність земельної ділянки було ухвалене органом, який не мав законних повноважень на ухвалення таких рішень.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на підставі незаконного витягу з рішення відповідачу було видано незаконний Державний акт на право власності на землю, скасуванню підлягає не лише Державний акт, а й сам витяг, оскільки він як документ, що має юридичну силу, може стати підставою для повторної видачі відповідачу правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Наголошує про фальсифікацію ОСОБА_6 підпису померлого чоловіка позивачки в технічній документації. Звертає увагу, що в акті про приватизацію землі ОСОБА_1 відповідач розписався про погодження меж, які потім сам і порушив.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 відповідач Куликівська об`єднана територіальна громада в особі Куликівської селищної ради та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не скористались.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1,2,5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 22.06.2021 не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0, 30 га на території Вересоцької сільської ради Куликівського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 061806, виданим на підставі рішення 13 сесії 4 скликання Вересоцької сільської ради від 30.12.2004, за реєстровим № 784. Земельна ділянка складається з двох частин: № 1 з кадастровим номером :01:002:0057, площею 0,24 га, та № 2 з кадастровим номером :01:002:0058, площею 0,06 га. Відповідно до опису меж ділянка № НОМЕР_1 межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 (а.с. 10 т. 1).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ІV-ЧН № 007755, ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 , на підставі рішення Вересоцької сільської ради народних депутатів передається у приватну власність 0,36 га в межах згідно з планом на території села Вересоч для ведення особистого селянського господарства. Акт видано 05.10.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46. За описом меж земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_7 (а.с. 16 т.1).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9 т.1).

У акті встановлення і погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , від 03.04.2001 суміжним землекористувачем значиться ОСОБА_7 , і навпроти цього прізвища наявний підпис (а.с. 18 т.1).

ОСОБА_2 придбав будинок в АДРЕСА_2 , згідно з договором купівлі-продажу від 12.03.1997. Продавець будинку власник ОСОБА_8 . Попередній власник ( ОСОБА_8 ) придбала цей будинок у 1991 році. Договір купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять жодної інформації про розмір та межі земельної ділянки, на якій розташований будинок (а.с. 232-233 т.1).

У витягу з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_2 , значився ОСОБА_9 , земля в особистому користуванні мала площу 0,34 га (а.с. 195-197, 199-200 т. 1 а. с. 14 т.2).

У витягу з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1980-1982, 1983-1985 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_1 , значився ОСОБА_7 площа земельної ділянки в особистому користуванні не зазначена (а.с. 195-197, т. 1, а. с. 13 т.2).

Згідно з витягом з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1991-1995 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_2 , є ОСОБА_8 , земля в особистому користуванні мала площу 0,34 га (а.с. 201-203 т. 1).

У витягу з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1996 - 2000 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_2 , значились ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , земля в особистому користуванні мала площу 0,34 га у 1995,1996 роках, з 1998 року 1,16 га (а.с. 204-207 т. 1).

У витягах з погосподарських книг Вересоцької сільської ради за 2001-2005, 2006-2010 роки розмір земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не відповідають даним наведених вище державних актів, окрім того, не містять опису меж земельних ділянок. З 2011 року у погосподарських книгах розміри земельних ділянок позивача та відповідача відповідають державним актам (а.с. 126-129 т. 1).

З технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на землю громадянам села Вересоч ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 (а.с. 45-52, т.1 ) вбачається, що землевпорядній організації у 2001 році було надано витяг з рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області без зазначення номеру рішення, дати рішення, відповідно до якого ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність передається земельна ділянка площею 0,36 га яка розташована на землях Вересоцької сільської ради.

Матеріали справи містять Протокол № 3 засідання виконавчого комітету Вересоцької сільської ради від 16.03.2001 та рішення цього виконавчого комітету № 16 від 16.03.2001 про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_2 , площа земельної ділянки, яка передається ОСОБА_2 0,34 га ( а.с. 50-53 т. 2).

Згідно з повідомленням архівного відділу Чернігівської районної державної адміністрації від 16.02.2021 № 07-02/17 та довідки старости Вересоцького старостинського округу від 23.03.2021, заяви за 2001 рік щодо передачі у власність земельних ділянок є вилученими для знищення як такі, що не належать до документів Національного архівного фонду (а.с. 221 т. 1, т.2 а.с. 37).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 26.12.2019 № 1953/1954/19-24, проведеної Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, у справі № 737/987/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення становища земельної ділянки, яке існувало до порушення прав на земельну ділянку, фактичне розташування будівель та споруд відповідає наданим на дослідження матеріалам, фактичне розташування паркану між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не відповідає наданим на дослідження матеріалам, невідповідність наведено в додатку №3 до висновку. Порівнявши за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, наявні каталоги координат з технічної документації з координатами, визначеними під час проведення топографо-геодезичних робіт здійснених GNSS приймачом Zenith35 Pro, зав. № Z5 (свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 2039, чинне до 26.03.2020, видане ННЦ "Інститут метрології" Міністерства економічного розвитку і торгівлі України), виявлено накладання меж земельних ділянок, що наведено в додатку №4 до висновку. Порівнявши за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, наявні каталоги координат з технічної документації з координатами, визначеними під час проведення топографо-геодезичних робіт здійснених GNSS приймачом Zenith35 Pro, зав. № Z5 (свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 2039, чинне до 26.03.2020, видане НИТІ "Інститут метрології" Міністерства економічного розвитку і торгівлі України), виявлено накладання меж земельних ділянок, площа накладання становить 0,0028 га, що наведено в додатку № 4 до висновку (а.с. 88-101, т.1 ).

Відмовляючи у визнанні незаконним та скасування рішення виконкому Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», суд першої інстанції прийшов до висновку, що площа земельної ділянки, яка була раніше надана в користування власникам житлового будинку по АДРЕСА_2 , відповідно до погосподарських книг становила 0,34 га, за рішенням виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району від 16.03.2001 площа земельної ділянки, яка передається ОСОБА_2 також становила 0,34 га, з врахуванням наведого відсутні підстави для скасування рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району від 16.03.2001 № 16 (протокол № 3) про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,34 га, оскільки це рішення було прийнято в межах повноважень виконкому та щодо земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні відповідача 0,34 га.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 007755, виданого ОСОБА_2 05.10.2001 на підставі рішення Вересоцької сільської ради підлягають задоволенню виходячи з того, що фактично виконкомом Вересоцької сільської ради не приймалось рішення про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,36 га і на даний час площа накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 0,0028 га, що приблизно становить різницю між площею 0,36 та 0,34 га. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції зауважив, що оскільки право власності ОСОБА_1 на належну їй земельну ділянку площею 0,30 га на території Вересоцької сільської ради Куликівського району на даний час ніким не оспорюється, воно підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню становить 5 000 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права чи інтересу.

Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ч. 1 ст. 50 Конституції України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частиною першою статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд(стаття 79 ЗК України).

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру(частина перша статті 79-1 ЗК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 (далі - ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частинами першою - третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом даного позову є вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність відповідача земельної ділянки, як підстави виникнення права власності і визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю відповідача ОСОБА_2 , наслідком якого є порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_2 видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,36 га, в межах згідно з планом, що розташована на території с. Вересоч Вересоцької сільської ради, без зазначення кадастрового номера, серія IV-ЧН № 007755 від 05.10.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, та відповідно порушено її право на частину належної їй земельної ділянки шляхом захвату її частини, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , крім того земельна ділянка була передана відповідачу на підставі витягу з рішення Вересоцької сільської ради без номера та дати, саме рішення у документах відсутнє, що ставить під сумнів його існування, не містить посилання на вказане рішення і державний акт на землю відповідача. Також в документах відсутня заява відповідача до Вересоцької сільської ради про виділення йому земельної ділянки, а в акті погодження меж від 07.04.2001 сфальсифіковано підпис чоловіка позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право ОСОБА_1 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності/користуванні позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки саме відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Разом із тим, як убачається із висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 29.10.2020 № 3731/3732/20-24, експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз п. 4 встановлено лише факт накладання суміжних меж змельніх ділянок позивачки та відповідача, оскільки в Технічному звіті по видачі державного акту на право власності на землю гр. ОСОБА_1 в 2004 році не було враховано георосторові дані Технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_2 , яка сформована у 2001 (а.с. 102-113 т. 1).

При цьому, належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували на те, що зазначений перетин став можливий саме внаслідок оформлення ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення права власності на земельну ділянку площею 0,36 га, яке в подальшому стало підставою для видачі державного акту на право власності на землю ІV ЧН № 007755 ОСОБА_2 (а.с. 16 т. 1), матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до листа від 06.04.2021 № 03-09/680 Куликівською селищною радою 04.11.2020 № 1187 було прийнято рішення «Про погодження Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжного землекористувача» принятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 23.10.2020.

Разом з тим, рішенням Куликівської селищної ради Чернігівського району від 27.01.2021 № 135 «Про скасування окремих пунктів рішення сорокової сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 04.11.2020 № 1187» скасовано п. 3 та підпункт 3.1 щодо ОСОБА_2 .

Отже до матеріалів справи, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилалась в обґрунтування своїх вимог, а саме як власника, який отримав державний акт на право власності на землю пізніше ніж відповідач, надано не було.

Наявні у матеріалах справи докази не є підтвердженням обставин на які посилається позивач, оскільки позивачкою не доведено, що збільшення площі земельної ділянки відповідача сталося за рахунок зменшення площі її земельної ділянки, а не за рахунок інших прилеглих територій.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 007755, виданого ОСОБА_2 05.10.2001 на підставі рішення Вересоцької сільської ради суд першої інстанції послався, що фактично виконкомом Вересоцької сільської ради не приймалось рішення про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,36 га і на даний час площа накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 0,0028 га, що приблизно становить різницю між площею 0,36 та 0,34 га. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції зауважив, що оскільки право власності ОСОБА_1 на належну їй земельну ділянку площею 0,30 га на території Вересоцької сільської ради Куликівського району на даний час ніким не оспорюється, воно підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Такі висновки ґрунтуються на припущеннях, крім того судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до положень ст. 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже обов`язок доказування порушень права лежить на позивачеві.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи всі обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав тим, що прийнято рішення виконкому Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», без дати і номеру, на підставі якого був виданий вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,36 га, в межах згідно з планом, що розташована на території с. Вересоч Вересоцької сільської ради, без зазначення кадастрового номера, серія IV-ЧН № 007755 від 05.10.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства.

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, є обґрунтованими, як і в частині наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, так і в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивачка в суді першої інстанції не довела порушення її права власності, а тому з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, тому відсутні підстави і для скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку на 0,36 га та рішення про її передачу у власність ОСОБА_2 .

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що порушення допущені судом першої інстанції викладені у відповідних частинах та пунктах статті 376 ЦПК України, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є обгрунтованими, рішення суду першої інстанції слід скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційна скарга якої не підлягає задоволенню.

Проте, є необґрунтованими посилання ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо неналежного представництва позивачки адвокатом Тасун Г.А., неналежне представництво якої тягне за собою відповідні правові наслідки та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Вбачається, що як позовна заява (а.с. 23-29 т. 1), так і апеляційна скарга (а.с. 164-166, 189-190 т. 2) підписані особисто ОСОБА_1 , крім того, участь у судових засіданнях позивачки судом не визнавалась обов`язковою, а тому у даній справі є правом позивачки (п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України), а не обов`язком, що не тягне за собою залишення її позову без розгляду чи скасування оскаржуваного рішення суду, тому такі посилання заявника ОСОБА_2 у своєму відзиві є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAIN; № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, матеріали справи містять копію посвідчення ОСОБА_1 згідно якого позивач є інвалідом першої групи (а.с. 8 т. 1), тобто звільнена від сплати судового збору.

Статтею 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлені пільги щодо сплати судового збору. Згідно п. 9 ч. 1 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З врахуванням наведеного, оскільки судове рішення підлягає скасуванню, тому судовий збір слід компенсувати ОСОБА_2 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2305,20 грн за рахунок держави в порядку, встановленому КМУ.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Куликівської об`єднаної територіальної громади в особі Куликівської селищної ради про визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю та рішення Виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області про передачу земельної ділянки у приватну власність відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави 2305,20 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у порядку встановленому КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20.12.2021.

Головуючий Судді :