ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1635/21 Справа № 172/342/20 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", третя особа - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2020 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", третя особа - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", третя особа - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича від 31 січня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 917 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором № 35.1/АА-240.07.2 від 10.12.2007 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" () на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" просить рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року скасувати повністю та постановити нове, за змістом якого в задоволенні позовних вимог згідно змісту позовної заяви, відмовити повністю.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року просить апеляційну скаргу відповідача на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі №172/342/20 - залишити без задоволення, рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі №172/342/20 - залишити без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року від інших учасників справи не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» укладений кредитний договір №35.1/АА-240.07.2 строком до 09.12.2014 року включно. Відповідно до укладеного договору позичальник отримав кредит на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів в сумі 15458,00 доларів США відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № 3216/07 від 06.12.2007 року, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 10,5 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10.12.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» укладений договір застави транспортного засобу автомобілю марки «Chevrolet Aveo» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , а також 10.12.2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» укладений договір поруки.

З акту приймання-передачі видно, що ОСОБА_1 08.09.2009 року в м.Дніпропетровськ добровільно в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 35.1/АА-240.07.2 від 10.12.2007 року передала, а головний спеціаліст відділу безпеки відділення «Дніпропетровське РУ» ПАТ «Родовід Банк» Макаренко А.І. прийняв заставний автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ та комплект з двох ключів від автомобіля.

Подільським районним судом м. Києва 26.05.2010 року розглянута заява ПАТ «Родовід Банк» у справі № 2-н-304/10 про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 35.1/АА-240.07.2 від 10.12.2007 року в сумі 43991,32 грн.

З інформаційної довідки від 03.03.2020 року видно, що виконавче провадження №21082791 з примусового виконання судового наказу виданого Подільським районним судом м. Києва 26.05.2010 року у справі № 2-н-304/10 державним виконавцем Васильківського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області завершено 03.10.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а виконавчий документ повернуто стягувачеві.

18.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61309985 про примусове виконання виконавчого напису № 917 виданого 31.01.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 142029,74 грн.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 вказаного Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1.2 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом п.п. 2.1, 2.2 гл. 16 цього Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

За вимогами п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 зазначеного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік № 1172).

Зазначеним Переліком № 1172, зокрема п. 2, передбачено, що для одержання виконавчого напису за Кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Судом першої інстанції, встановлено, що в оспорюваному виконавчому написі запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 04 липня 2019 року по 12 грудня 2019 року на загальну суму заборгованості - 141379,74 грн., в тому числі: 128997,76 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10224,94 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2157,04 грн. - прострочена заборгованість за комісією. А також до суми заборгованості включено 650 грн., які стягнуто із стягувача за вчинення цього виконавчого напису нотаріуса відповідно до ст.31 Закону України «Про нотаріат».

Разом з тим, згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.5 кредитного договору № 35.1/АА-240.07.2, укладеного 10.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 15458,00 доларів США терміном по 09.12.2014 року зі сплатою 10,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди від 27.10.2008 року укладеної між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12,5 процентів річних.

Відповідно до п. 3.1 договору позичальник зобов`язується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, погашати заборгованість за кредитами у сумі 184,02 доларів США на рахунок вказаний у п. 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою або перерахування зі свого поточного рахунку, повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 09.12.2014 року, сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 09.12.2014 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами.

За змістом п. 4.2 кредитного договору проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення заборгованості кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше терміну, вказаного у пункті 1.1. цього договору.

Згідно з Додатком № 1 до кредитного договору № 35.1/АА-240.07.2 від 10.12.2007 року, термін користування кредитом - до 09.12.2014 року.

Таким чином, строк користування кредитом сплив 09 грудня 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В той же час, як вбачається із змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з позивача запропоновано до стягнення заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 04.07.2019 року по 12.12.2019 року, в тому числі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 10224,94 грн.

Таким чином, відповідач всупереч вимогам ст. 1048 ЦК України, не дивлячись на те, що строк кредитування сплив 09 грудня 2014 року, з 04 липня 2019 року до 12 грудня 2019 року продовжував нараховувати боржнику відсотки та включив їх суму до загальної суми заборгованості.

Загальна суму заборгованості, для погашення якої видано оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, оскільки включає в себе відсотки, нараховані після закінчення строку кредитування, нараховувати які відповідач не мав права. Також з дня виникнення права вимоги, тобто з 09.12.2014 року, минуло більше трьох років, а законом не встановлено інший строк давності для вимоги, за якою видано виконавчий напис, тому оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням діючого законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апелянта про те, що на момент вчинення Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович виконавчого напису від 31 січня 2020 року, існувало реальне право на стягнення, а тому він був чинним і правосильним, крім того зазначені у рішенні суду відомості про нібито наявний спір з приводу наявності заборгованості не відноситься до обставин, що спростовують безспірність виконавчого напису, колегія суддів не бере до уваги, так як сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що ТОВ «Вердикт Капітал» при зверненні до нотаріуса належним чином було підтверджено наявність саме безспірної заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором, колегія судді ставиться критично, оскільки з наданого розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач в односторонньому порядку, без погодження з позивачем змінював розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.

Твердження апелянта про те, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, колегія суддів не бере до уваги, так як сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України по справі №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано оцінки наданим доказам з боку відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було вставлено факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова