Справа № 301/1194/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2021 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та Білківської сільської ради Хустського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсною технічної документації на землю, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Іршавського районного суду з позовом до ОСОБА_4 та Великораковецької сільської ради Іршавського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсною технічної документації на землю, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Рішенням Великораковецької сільської ради № 103 від 08.12.1995 року виділено у власність ОСОБА_5 , спадкоємцем якого є позивачка ОСОБА_1 , земельну ділянку площею 0,41 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства за адресою: Закарпатська обл., Іршавський р-н, с.Великий Раковець. Акт на право власності зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 67. Вказана земельна ділянка виділялась у власність для обслуговування вже існуючого житлового будинку, який було побудовано згідно Рішення №16 виконкому Великораковецької сільської ради депутатів від 29.07.1975 року.

Згідно рішення Великораковецької сільської ради народних депутатів №103 від 8.12.1995 року ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є відповідачка ОСОБА_4 , теж отримав у власність земельну ділянку площею 0,43 га.

Відповідно до вказаних державних актів Позивач і Відповідач в подальшому отримали суміжні земельні ділянки і є сусідами.

Наразі Позивач мала бажання виготовити технічну документацію та присвоїти своїй ділянці кадастровий номер, але під час виготовлення даної документації їй стало відомо, що її сусідка - Відповідач, вже відновила межі своєї ділянки в натурі та зареєструвала ділянку за кадастровим номером :11:001:0095. При відновленні меж земельної ділянки Відповідача були порушені межі земельної ділянки Позивача, а саме: зменшилась площа ділянки Позивача, змінилась конфігурація меж, а також частина ділянки Відповідача фактично проходить по належному Позивачу будинку.

Технічна документація на відновлення меж земельної ділянки Відповідача не відповідає відповідним нормам законодавства України, які регулюють земельні відносини.

По перше, відповідно до сторінки №3 Документу, в пояснювальній записці зазначено: «Межі земельної ділянки проходять по межовим знакам згідно акта встановлення і погодження меж, погодженого власником земельної ділянки, суміжними землекористувачами і землевласниками та виконавцем. Заяв та скарг при встановленні та погодженні меж земельної ділянки не надійшло».

Вищевказані обставини щодо відсутності претензій суміжних землевласників та землекористувачів не відповідають дійсності. Оскільки Акт №1 встановлення та погодження меж суміжними землевласниками Позивачкою не підписувався, а наявні підписи суміжного землекористувача ОСОБА_1 їй не належать. Крім того, взагалі відсутня дата складання даного документу. Аналогічна ситуація і з актом прийому передачі межових знаків на зберігання, де наявні підписи ОСОБА_1 . В акті зазначено про відсутність претензій до сусідів та відсутня дата складення даного документу, але Позивач про наявність такого документу не знала і його не підписувала. Фактично Позивач, яка взагалі не була повідомлена про винесення меж в натурі, була позбавлена права захистити свої права як суміжний землевласник.

Відповідно до ситуаційного плану, який знаходиться в матеріалах технічної документації, взагалі не вказано дату коли саме складався ситуаційний план та проводилась зйомка на місцевості, що є фактичним порушенням розробника документації. Зважаючи на дану обставину, суміжні землевласники умисно були позбавлені права захистити своє право власності на свою земельну ділянку.

Підтвердженням того, що підписи Позивача підроблені, є факт внесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР за №0001013 від 01.11.2019 року.

Відновлення меж земельних ділянок виконується у відповідності до чинного Наказу № 376 від 18.05.2010 року «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками». Пунктом 4.1 передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Також у відповідності до п.«А», п.«Б» ч.2 ЗУ «Про землеустрій» розробник документації з землеустрою зобов`язаний дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою та інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою.

Тобто відомості викладені в пояснювальній записці та графічним матеріалам не відповідають вищевикладеним вимогам.

По друге, наявне відновлення меж в натурі фактично змінило конфігурацію земельної ділянки Відповідача. Відповідно до державного акту №1-ЗК 021213, виданого Відповідачу, вказана ділянка являла собою г-подібну ділянку зі сторонами 23,0 м. на 58,8 м. на 96,3 м. на 6,3 м. на 80,3 м. на 45,8 м. У відповідності до розробленої документації, площа даної ділянки змінилась, сторони земельної ділянки змінили свої розміри, що не узгоджується з державними актами на право власності як Позивача, так і Відповідача.

По третє, навіть на ситуаційних схемах, долучених до технічної документації, відображено той факт, що межа земельної ділянки Відповідача проходить по стіні будинку належного позивачу, вказана обставина також підтверджується актом земельної комісії Великораковецької сільської ради від 15.08.2017 року та актом розбіжностей, наданим Позивачем до вказаного акту комісії від 01.02.2018 року.

При цьому, відповідно до рішення №2 від 12.06.1975 року зборів уповноважених КСП «Виноградар», затвердженого та погодженого рішенням №16 від 29.07.1975 року виконкому Великораковецької сільської ради, ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку. Надалі відповідним актом від 1 грудня 1976 р. виділена земельна ділянка була передана в розпорядження забудовника ОСОБА_5 . У відповідності вказаних вище документів було розроблено план забудови земельної ділянки і відповідно до даного плану будинок Позивача знаходиться повністю в межах виділеної земельної ділянки, окрім того зазначено, що відстань від стіни будинку до сусідньої ділянки становить 1 м як передбачено будівельними нормами.

Зважаючи на вищевикладені обставини вбачається, що виділення ОСОБА_6 земельної ділянки АДРЕСА_1 в тих межах, які зазначені в державному акті на право власності 1-ЗК №021213, при підтвердженні накладання на частину будинку, фактично порушує право Позивача на вільне володіння та розпорядження наявним нерухомим майном, яке було отримано на законних набагато раніше ніж земельна ділянка Відповідача.

Ст.ст. 22, 16 ч.6 ЗУ «Про державний земельний кадастр» передбачено, що технічна документація повинна відповідати законодавству України; кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Вимогами ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі, якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

При обґрунтуванні позовних вимог Позивачка посилалася на положення ст. ст. 116, 125, 152, 158 Земельного кодексу України, п.п. 3, 4, 5, 10 ч.2 ст.16 ЦК України.

Просила визнати недійсною технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер №:11:001:0095, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_4 .

Просила також визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії 1-ЗК № 021213 в частині виділення земельної ділянки №1 ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є відповідачка ОСОБА_4 .

Судові витрати просила стягнути з Відповідача.

Ухвалою Іршавського райсуду від 17.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено на підготовче засідання (том 1 а.с.39-30).

21.07.2020 року представником відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_7 подано відзив на позов (том 1 а.с.98-112), згідно якого Відповідач-1 повністю не визнає позовні вимоги Позивача, з наступних підстав.

Вважала, що оскільки межі земельної ділянки Позивача за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,41 га, не встановлені (відновлені) в натурі, кадастровий номер земельній ділянці Позивача не присвоєний, і неможливо встановити факт їх порушення/ не порушення Відповідачем-1, тому твердження Позивача про порушення меж її ділянки відповідачем, внаслідок чого зменшилась площа ділянки Позивача, змінилась конфігурація меж та частина ділянки Відповідача фактично проходить по належному позивачу будинку, є безпідставним.

Земельна ділянка Відповідача-1 площею 0,18 га за адресою: АДРЕСА_3 , є сформованою та зареєстрована на праві приватної власності за кадастровим номером :11:001:0095, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Межі такої земельної ділянки Відповідача-1 встановлені (відновлені) в натурі. Вказану земельну ділянку Відповідач-1 набула в порядку спадкування від свого покійного чоловіка ОСОБА_6 , що потверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.07.2018 р., копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52786499 від 30.07.2018 р., а також державним актом на право приватної масності на землю серії І-ЗК №021213 від 23.06.2000 р.

У 2018 році Відповідач-1 звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 , яка є кваліфікованим інженером-землевпорядником, для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для двох земельних ділянок. ОСОБА_8 була складена технічна документація із землеустрою.

Твердження Позивача про те, що нею не підписувався Акт №1 встановлення та погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами, а підписи Позивача на акті підроблені, що підтверджується витягом з ЄРДР, вважала безпідставними, оскільки у кримінальному провадженні не винесено обвинувальний вирок.

Відповідно до п. 2 розділу VII Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ч.14 ст.186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується власником земельної ділянки, у разі, якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням, відповідно ст. 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до ч.1-2 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Тобто, Законом передбачено, що якщо при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначено невідповідність меж земельної ділянки, розміру тощо, встановленої у Державному акті на право власності на земельну ділянку, то межі визначаються з урахуванням цих нових обставин у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за згодою власника та погодженням із суміжними землекористувачами.

Крім того, акт погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами, відсутній в переліку документів, які включаються у технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Проте у вказаному переліку наявний акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до ч.4 ст.55 Закону України «Про землеустрій» та пункту 3.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками передбачено, що межові знаки не встановлюються на бажання власника (користувача) - у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

Оскільки межа земельної ділянки Відповідача-1 зі сторони земельної ділянки Позивача (саме з тієї сторони, яка є спірною) збігається з фасадом будинку Позивача, то межові знаки на цій стороні земельної ділянки встановлювати не обов`язково.

Враховуючи вищенаведене, погодження власниками суміжних земельних ділянок меж земельної ділянки Відповідача-1 не є обов`язковим, а також не може бути підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №580/168/16-ц, в якій зазначено, що непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту погодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійним державного акту на право власності на земельну ділянку».

Окрім того, відповідальність за проведення топографо-геодезичних робіт несе їх виконавець, тобто ФОП ОСОБА_8 , а не Відповідач-1, яка не є спеціалістом у сфері землеустрою та геодезії.

Вважала безпідставним твердження Позивача про зміну конфігурації та площі земельної ділянки Відповідача, оскільки площа земельної ділянки Відповідача-1, як згідно державного акту 2000 року, так і згідно технічної документації на земельну ділянку 2018 року складає 0,18 га. (тобто залишається незмінною).

Периметр земельної ділянки Відповідача-1 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213 від 23.06.2000 р. складав 310,5 м., а виходячи з технічної документації - периметр складає 255,626 м.

Згідно письмових пояснень, наданих ФОП ОСОБА_8 , фактичні проміри земельної ділянки та периметр виявились меншими, ніж зазначені в державному акту, через різні методи вимірювання земельної ділянки. При виготовленні державного акту вимірювання проводились теодолітними ходами та мірною стрічкою та проводився аналітичний спосіб обчислення площ ділянок місцевості. При виготовленні технічної документації 2018 року використовувались вихідні дані при визначенні координат точок були використані з серверу ZАКРOS #2 мережі референцних станцій Закарпатської області http:www.uaроs.net прилади якими проводилися топографо-геодезичні вишукування: GPS приймач Тrimble R4, GPS приймач Торсоn GPS-1 та тахеометр Sokkіа SЕТ 630R. Похибка: з точністю вимірювання кутів +2 секунди та точність вимірювання віддалі +1 мм.

Таким чином, площа земельної ділянки Відповідача-1 не змінилася, а периметр земельної ділянки змінився в меншу сторону (у зв`язку зі зміною методики вимірів), що жодним чином не могло призвести і не призвело до порушення прав Позивача.

Вважала, що позивачем не зазначено жодну норму «будівельних норм», відповідно до вимог яких відстань житлового будинку від межі земельної ділянки повинна складати 1 м.

Окрім того, зазначення у плані забудови земельної ділянки Позивача відстані будинку 1,0 м. від межі земельної ділянки Відповідача-1 не спростовує того факту, що саме Позивач вийшов за межі плану забудови та збудував будинок впритул до межі земельної ділянки Відповідача-1.

Вважала також, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки технічна документація самостійного правового значення не має, а тому скасуванню не підлягає, що узгоджується з позицією Верховного Суду (постанова від 17.09.2019 року у справі №710/2564/2012).

Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер №:11:001:0095, яка на праві власності належить ОСОБА_4 . Фактично, Позивач просить суд позбавити права власності Відповідача-1 на земельну ділянку в повному обсязі, при цьому не доводить факт порушення своїх прав перебуванням у власності Відповідача-1 земельної ділянки у повному розмірі 0,18 га. Спосіб захисту, обраний Позивачем є неспівмірним з обсягом порушених прав Позивача (у разі, якщо такі права Позивача були порушені Відповідачем-1). У разі задоволення такої позовної вимоги судом Відповідач-1 буде позбавлений права власності на земельну ділянку, що порушить його права та суперечитиме ст. 41 Конституції України та ст. 143 ЗК України.

Щодо визнання недійсним та скасування державного акту на право власності 1-ЗК №021213 в частині виділення земельної ділянки №1 гр-ну ОСОБА_6 , то непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання рішення сільської ради та державних актів недійсними.

Вважала, що Позивач не довів порушення його прав державним актом, а скасування державного акта не відновлює порушене право Позивача (якщо таке було порушене). Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 р. у справі №467/1637/16-ц.).

Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Також просила застосувати строк позовної давності до позовної вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності 1-ЗК №021213 в частині виділення земельної ділянки №1 гр-ну ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є ОСОБА_4 .

Ухвалою Іршавського райсуду від 07.08.2020 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_9 : зобов`язано Комунальне підприємство «Іршавське бюро технічної інвентаризації» надати суду інвентарну справу на будинок АДРЕСА_2 , (том 1 а.с.246-247).

Ухвалою Іршавського райсуду від 12.08.2020 року за клопотанням позивача по справі призначено судову земельно-технічну експертизу (том 2 а.с.40-45). На час проведення експертизи провадження у даній справі зупинено.

30 вересня 2021 року судом отримано висновок судової земельно-технічної експертизи №0048/2021 від 02.09.2021 року (том 2 а.с.226-245), у зв`язку з чим ухвалою Іршавського райсуду від 04.10.2021 року провадження у даній справі поновлено (том 2 а.с.247).

Ухвалою Іршавського райсуду від 10.11.2021 року за клопотанням позивача замінено відповідача Великораковецьку сільську раду на Білківську сільську раду Хустського району Закарпатської області, а також замінено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (том 3 а.с.58-61).

01.12.2021 року надійшла заява відповідача ОСОБА_4 про розподіл судових витрат (том 3 а.с.76-79).

Згідно вказаної заяви, ОСОБА_4 просила стягнути з позивачки 15 000 грн. судових витрат за надання правничої допомоги, наданої Професійним адвокатським об`єднанням «Консенсус» відповідно до укладеного договору №47 від 26.06.2020 р.

У відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, на підтвердження розміру понесених Відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, надала: копію рахунку №47/1 від 26.06.2020 р.; копію квитанції №13 від 01.07.2020 р.; копію витягу від 26.06.2020 р. з договору про надання правової допомоги від 26.06.2020 р. за №47; копію Додатку №1 від 26.06.2020 р. до договору про надання правової допомоги від 26.06.2020 р. за №47.

Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подало письмові пояснення на позовну заяву (том 3 а.с.126-134).

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Закарпатської області.

Відповідно до пункту 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку.

Згідно із статтею 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон).

Відповідно до статті 6 Закону систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є Міністерство юстиції України та його територіальні органи, суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Внесення відомостей та надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначаються Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Порядком доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (із змінами).

Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав.

Отже, на сьогодні реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється органами державної реєстрації прав Міністерства юстиції України відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

На даний час Держгеокадастр, його структурні підрозділи та посадові особи - державні кадастрові реєстратори здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; веде поземельні книги та видає Витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Відомості до Державного земельного кадастру вносяться у відповідності до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та "Порядку ведення Державного земельного кадастру", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за № 1051.

У відповідності до частин першої та другої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником (стаття 29).

Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Положеннями статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що ухвалення судом рішення про скасування Державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ст. 11 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Виходячи з вищенаведеного, вищезгаданими положеннями закріплений порядок та підстави для проведення державної реєстрації змін в частині припинення права власності на земельну ділянку.

До виключних повноважень державного кадастрового реєстратора, зокрема належить і вирішення питання щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, оскільки під державною реєстрацією земельної ділянки розуміється внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (стаття 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Статтею 24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" визначено підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (стаття 6 Закону).

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора забороняється, крім випадків, встановлених цим Законом (частина сьома статті 9 Закону).

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою КМУ від 17 жовтня 2012 р. № 1051.

Відповідно до частини шостої статті 16 вищевказаного Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Виходячи з вищенаведеного, для скасування державної реєстрації земельних ділянок необхідні належні правові підстави.

Ухвалою Іршавського райсуду від 01.12.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (том 3 а.с.118-119).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив, що позивачка успадкувала від батька ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,41 га для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі державного акту. Бажаючи виготовити на вказану земельну ділянку технічну документацію, позивачка звернулася до землевпорядника. Позивачу відмовили у виготовленні технічної документації на земельну ділянку, яка перебуває у її фактичному користуванні, оскільки згідно технічної документації, виготовленої у 2018 році суміжним землевласником - відповідачкою ОСОБА_4 , межа земельної ділянки проходить по стіні будинку позивача. Вказана обставина свідчить про те, що під час виготовлення технічної документації були порушені будівельні норми, згідно яких відстань між житловим будинком і межею земельної ділянки має бути не менше 1 метра. Вважав, що технічна документація відповідачки ОСОБА_4 суперечить вимогам закону, оскільки межі земельної ділянки не було погоджено з суміжним землевласником ОСОБА_1 . Просторове розміщення земельної ділянки відповідачки не відповідає отриманому у 1995 році державному акту, оскільки земельна ділянка повністю зміщена, внаслідок чого, площа земельної ділянки позивачки зменшилася. Вважав, що висновком експерта не вдалося встановити накладення земельних ділянок через значне просторове зміщення земельної ділянки відповідачки. Вважав, що право власності позивача порушено, оскільки внаслідок виготовлення відповідачкою технічної документації та реєстрації за відповідачем права власності на земельну ділянку зменшено площу земельної ділянки позивача, яка не може виготовити технічну документацію та зареєструвати за собою право власності на свою земельну ділянку у розмірі, необхідному для обслуговування житлового будинку. Просив визнати недійсною технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0095, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки №:11:001:0095, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, виданий Великораковецькою сільською радою 23 червня 2000 року ОСОБА_6 в частині виділення земельної ділянки АДРЕСА_1 . Просив стягнути з відповідачки ОСОБА_4 судові витрати, які складаються з судового збору, витрат на проведення експертизи та правової допомоги, документи на підтвердження розміру яких буде подано позивачем протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вважала, що позовні вимоги не доведено та не доведено самого порушення прав позивача, оскільки не надано доказів порушення меж земельної ділянки позивача. Межі земельної ділянки відповідача встановлено в натурі, виготовлена технічна документація, яка погоджена у встановленому порядку, в той час, як на земельну ділянку позивачки технічна документація не виготовлена і межі ділянки в натурі не виносилися. Позивачкою не надано доказів відмови у виготовленні технічної документації на її земельну ділянку. Навіть, якщо площа земельної ділянки позивача зменшилася, доказів захоплення земельної ділянки саме з боку відповідачки не надано, оскільки площа земельної ділянки ОСОБА_4 і згідно державного акту, і згідно спірної технічної документації є ідентичною, а незначні розбіжності в периметрі є результатом різних методів вимірювання. Крім того, згідно технічної документації периметр земельної ділянки відповідачки зменшився, що також не могло порушити прав позивачки. Межі земельної ділянки відповідача згідно технічної документації повністю збігаються з фактичним користуванням земельною ділянкою. Межа земельної ділянки позивачки збігається з фасадом її будинку, що свідчить про порушення з боку ОСОБА_5 спадкоємцем якого є позивачка який при зведенні будинку мав відступити від межі земельної ділянки. Вважала також, що позивачкою обрано неналежний спосіб правового захисту, оскільки технічна документація не має самостійного правового значення, тому така не може бути скасована, а її скасування не може відновити права позивача. Вважала, що скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідачки можливе тільки у разі припинення права власності, а вимоги про позбавлення відповідачки права власності на земельну ділянку позивачем не заявлено і правових підстав для такої вимоги не має. Також вважала, що не підлягає задоволенню і вимога про скасування державного акту відповідача на землю, оскільки це не є належним способом правового захисту, не відновить порушених прав та позивачем не заявлено вимогу про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу землі у власність. Просила застосувати до вимоги про скасування державного акту на землю строки позовної давності. Просила стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_4 судові витрати за правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Представник Білківської сільської ради у судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення був належним чином повідомлений, подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без представника сільської справи на підставі наявних матеріалів справи, відзиву на позов не подав.

Представник ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, подав письмові пояснення на позов.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021166, виданого Великораковецькою сільрадою 23.06.2000 року, ОСОБА_5 на підставі Рішення Великораковецької сільської ради № 103 від 8.12.1995 року, виділено у власність земельну ділянку площею 0,41 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_4 . Згодом адреса змінилася на АДРЕСА_2 (том 1 а.с.113-114). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2004 року, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_5 . Вказані обставини підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , та належить позивачці ОСОБА_1 не виготовлена та не затверджена.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, виданого Великораковецькою сільрадою 23.06.2000 року, ОСОБА_6 на підставі Рішення Великораковецької сільської ради № 103 від 8.12.1995 року, виділено у власність земельну ділянку площею 0,43 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_4 . Згодом адреса змінилася на АДРЕСА_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2020 року, відповідачка ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_6 (том 1 а.с.115-121).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, така виготовлена на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка № НОМЕР_1 розташована за адресою АДРЕСА_3 , а земельна ділянка № НОМЕР_2 - АДРЕСА_5 (том 1 а.с. 128-163).

Земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 , присвоєно кадастровий номер :11:001:0095. Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а.с.115-116).

Позивачка просила визнати недійсною технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0095, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки №:11:001:0095, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, виданий Великораковецькою сільською радою 23 червня 2000 року ОСОБА_6 в частині виділення земельної ділянки № НОМЕР_1 .

Вимоги мотивувала тим, що внаслідок виготовлення відповідачкою Технічної документації на земельну ділянку та проведення за відповідачкою державної реєстрації землі за підставі вказаної документації, зменшилася площа суміжної земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , межа земельної ділянки відповідача проходить по фасаду житлового будинку позивачки, що є порушенням будівельних норм. Вказані обставини перешкоджають позивачеві виготовити технічну документацію на належну їй земельну ділянку і зареєструвати право власності на земельну ділянку у розмірі, що визначений державним актом на право власності на землю і який є достатнім та необхідним для обслуговування житлового будинку.

Ухвалою Іршавського райсуду від 12.08.2020 року за клопотанням позивача по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставилено наступні питання:

1. Чи відповідають конфігурація, лінійні розміри і площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , первинним документам на вказану земельну ділянку Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021166, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_5 ?

2. Чи відповідають конфігурація, лінійні розміри і площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 правовстановлюючим документам на вказану земельну ділянку - Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_10 та Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за 2018 рік?

3. Чи накладається земельна ділянка ОСОБА_4 , що має кадастровий номер №:11:001:0095, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ?

4. Чи накладається земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 в тих межах, які зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК №021213 від 23.06.2000 року, на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ?

30 вересня 2021 року судом отримано висновок судової земельно-технічної експертизи №0048/2021 від 02.09.2021 року (том 2 а.с.226-245).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №0048/2021 від 02.09.2021 року:

1. Конфігурація, лінійні розміри і площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 не відповідають первинним документам на вказану земельну ділянку - Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021166, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_5 , а саме: наявна просторова невідповідність; невідповідність у площі, згідно акту 0,41 га у фактичному користуванні 0.38164 га; окрім невідповідності у відображенні ліній, наявна також невідповідність площі, тобто при викресленні земельної ділянки у відповідності до її розмірів та підрахунку її площі виявлено, що така становить 0.37964 га, тоді як в державному акті відображено 0,41 га.

2. Конфігурація, лінійні розміри земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 не відповідає Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_10 , але відповідає Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за 2018 рік. Площа в усіх документах співпадає.

3. Фактичне розташування земельної ділянки ОСОБА_4 , що має кадастровий номер №:11:001:0095, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , суттєво не відповідає її розташуванню згідно конфігурації по акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_10 , тому встановити факт накладання на земельну ділянку ОСОБА_1 є неможливо.

4. Земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в тих межах, які зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК №021213 від 23.06.2000 року, не накладається на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно первинної документації Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021166 від 23 червня 2000 року.

Отже, згідно висновку експерта, площа земельної ділянки, що належить відповідачу ОСОБА_4 та яку вона фактично використовує, відповідає як правовстановлюючим документам на земельну ділянку, так і технічній документації. Ні вказаним висновком експерта, ні іншими доказами не підтверджено ні накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, ні захоплення відповідачем ОСОБА_4 частини належної позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки. Таким чином, той факт, що у фактичному користуванні позивача перебуває земельна ділянка меншої площі, ніж зазначено у правовстановлюючому документі Державному акті жодним чином не свідчить про порушення саме з боку відповідача ОСОБА_4 .

Посилання позивача на те, що при затвердженні оспорюваної технічної документації на землю, що належить ОСОБА_4 , були порушені будівельні норми, оскільки при визначенні меж земельної ділянки не дотримано передбачені будівельними нормами відстані від житлового будинку позивача ОСОБА_1 до межі земельної ділянки (не менше 1 м, а межа проходить, нібито, по фасаду житлового будинку ОСОБА_1 ), суд вважає безпідставним.

Як встановлено в судовому засіданні, Технічна документація з землеустрою розроблялася за тими межами, які існували фактично, тобто відповідно до фактичного використання земельної ділянки.

Зокрема, п.3.25 ДБН 360-92, регламентує норми протипожежних розривів між будинками, розташування і орієнтацію житлових та громадських будинків, відстань розташування будівель до межі сусідньої ділянки.

Однак, вказані державні будівельні норми поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. Ці норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Житлові будинки сторін були збудовані раніше.

Отже, у разі наявності порушення вказаних будівельних норм (недотримання при зведення будівлі вимог щодо відстані між будівлями та межею земельної ділянки) можуть свідчити тільки про наявність порушень при проектуванні та будівництві будинків та споруд, а не про порушення меж земельної ділянки чи порядку виготовлення та затвердження технічної документації з землеустрою.

Посилання представника позивача на те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , передавалася у власність ОСОБА_5 , правонаступником якого є позивачка ОСОБА_1 , під вже готовий житловий будинок та згідно паспорту забудови відстань від житлового будинку позивача до межі земельної ділянки становила не менше 1 метра, не підтверджується матеріалами справи.

Згідно рішення виконкому Великораковецької сільради від 29.07.1975 року затверджено рішення зборів колгоспників від 12.07.1975 року №2 про виділення ОСОБА_5 земельної ділянки для індивідуального будівництва. В будівельному паспорті вказаної земельної ділянки є План забудови земельної ділянки з експлікацією.

Однак, доказів проведення будівництва із дотриманням відстані від будинку до межі земельної ділянки суду не надано.

Не надано суду і належних доказів про визначення місця проходження спільної межі між земельними ділянками сторін. У судовому засіданні позивачка також підтвердила, що офіційної відмови у виготовленні та затвердженні технічної документації на належну їй земельну ділянку, не має.

Згідно ст. ст. 15 ч.1 та 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи. Необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Дана позиція суду відповідає правовим позиціям, що висловлені ВСУ при розгляді справ №6-222цс14 від 04 лютого 2015 року, № 6-658цс15 від 18.05.2016 року, № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року .

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права (матеріально-правова вимога повинна співвідноситись із обставинами порушення права чи законного інтересу), та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (в результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, в якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Наведені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 року у справі № 910/11511/18, від 28.05.2020 року у справі №910/7164/19.

«Ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12, від 11 лютого 2020 року у справі №0940/2394/18).

Однак, в судовому засіданні позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що її права порушено, що такі порушено з боку відповідачів та що задоволення позовних вимог (визнання недійсною технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 , визнання недійсним та скасування Державного акту) відновить таке право (у разі порушення).

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і таким, що не підлягають задоволенню.

Як позивачка ОСОБА_1 , так і відповідачка ОСОБА_4 просили вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_2 в порядку ст. 141 ч.8 ЦПК України до закінчення судових дебатів зробив заяву про подачу доказів щодо понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідачка просила стягнути з позивача на її користь 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До заяви про розподіл судових витрат подала докази таких витрат: копію рахунку №47/1 від 26.06.2020 р.; копію квитанції №13 від 01.07.2020 р.; копію витягу від 26.06.2020 р. з договору про надання правової допомоги від 26.06.2020 р. за №47; копію Додатку №1 від 26.06.2020 р. до договору про надання правової допомоги від 26.06.2020 р. за №47 (том 3 а.с. 76-79).

Згідно ст.ст. 137 ч.2, 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Представник позивача ОСОБА_2 вважав, що стягнення з позивачки 15000 грн. витрат на правничу допомогу є безпідставним, оскільки її розмір не доведено. Однак, в порядку ст.141 ч.6 ЦПК України позивач не подав суду ні клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, ні доказів, які б підтверджували неспівмірність вказаних витрат.

Враховуючи наведене, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, суд вважає стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_4 понесені нею судові витрати на правничу допомогу у сумі 15000 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 152, 158 ЗК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та Білківської сільської ради Хустського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсною технічної документації по відновленню меж земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0095, про скасування державної реєстрації земельної ділянки №:11:001:0095, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , про визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, виданого Великораковецькою сільською радою 23 червня 2000 року ОСОБА_6 в частині виділення земельної ділянки № НОМЕР_1 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуюча : М. О. Пітерських