Справа № 204/8542/20
Провадження № 2/204/624/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

представника позивача Гриня К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 січня 2018 року, у сумі 30564 гривні 39 копійок, станом на 12 листопада 2020 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 24725 гривень 04 копійки, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 5839 гривень 35 копійок (а. с. 1-4).

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20 січня 2018 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці відкрито кредитний рахунок із початковим лімітом, розмір якого у подальшому було збільшено до 35000 гривень. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідачка своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього, станом на 12 листопада 2020 року, за нею утворилася заборгованість у сумі 30564 гривні 39 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 24725 гривень 04 копійки, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 5839 гривень 35 копійок, яку позивач прохає стягнути з відповідачки разом із судовими витратами у сумі 2102 гривні (а. с. 1-13).

Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а. с. 81).

13 січня 2021 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 17 грудня 2020 року, позивачем усунуто (а. с. 83-163).

Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 19 квітня 2021 року (а. с. 168).

28 травня 2021 року представником відповідачки ОСОБА_1 - адвокатом Лобовкіним О.О., до суду подано відзив на позовну заяву (а. с. 177-181), в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що в заяві № б/н від 20 січня 2018 року, на яку посилається позивач, не зазначено, що відповідачці надається будь-яка карта, в тому числі "Універсальна" з встановленням кредитного ліміту в сумі 500 гривень, або будь-якого іншого ліміту. Вказано на те, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження встановлення відповідачці ліміту у сумі 500 гривень та подальшого його збільшення до 35000 гривень, а надана ним довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 не містить номеру, дати та даних особа, що її склала. Зазначено, що матеріали справи не містять кредитного договору, а лише анкету-заяву, яка не є кредитним договором, а є лише заявою з зазначенням персональних даних відповідачки без наміру отримання кредиту або кредитного ліміту. В той же час, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та, відповідно отримання позичальницею Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, що в сукупності із її заявою, свідчило б про укладання у належній формі сторонами договору про надання банківських послуг, оскільки вказані документи не містять підпису відповідачки. Також, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачці була видана відповідна кредитна картка, із зазначенням її номеру та строку дії. Крім того, зазначено, що в рахунку заборгованості не зазначено формулу за якою здійснено вказаний розрахунок, що в свою чергу унеможливлює встановити, яким чином розрахована вказана заборгованість. Також, не зрозуміло ким і коли здійснено вказаний розрахунок, оскільки він не містить відомостей щодо посади, прізвища та ім`я особи, яка його склала, печатки установи, тощо. Вказано на те, що відповідно до виписки по картковому рахунку відповідачки (останні цифри карти 6411), останньою за період часу з 22 січня 2018 року по 06 травня 2021 року, поповнено картковий рахунок на 129196 гривень 69 копійок, що свідчить про поповнення карткового рахунку в повному обсязі. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, через що прохає суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

17 червня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив (а. с. 195-), в якій він свої позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню, обґрунтовуючи тим, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Тому, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. В свою чергу, відповідачкою, з метою отримання банківських послуг, було підписано заяву від 20 січня 2018 року, а також заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Тому заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку (www.privatbank) складають договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, зокрема в заяві позичальниці, Умовах та Правилах надання банківських послуг й Тарифах. На підставі вказаних документів відповідачці було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановлення кредитного ліміту. Відповідно до виписки по рахунках відповідачки, яка є первинним бухгалтерським документом, вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами позивача, починаючи з 18 квітня 2018 року та, певний час, належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором, а тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

24 червня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог (а. с. 217 та на звороті), в якій він зазначає бажання зменшити розмір позовних вимог та прохає суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором б/н від 20 січня 2018 року, в розмірі 18464 гривні 39 копійок, з яких 18464 гривні 39 копійок це заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з урахуванням заяви про їх зменшення. Пояснив, що позовні вимоги зменшені за рахунок врахуванням сум внесених відповідачкою на картковий рахунок.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, у відзиві на позовну заяву прохали про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 181).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 квітня 2018 року відповідачка підписала заяву позивача № б/н від 20 січня 2018 року про отримання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви, відповідачка погодилася з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а. с. 99 та на звороті). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, з урахуванням зменшення позовних вимог, станом на 09 червня 2021 року, за відповідачкою перед позивачем утворилася заборгованість за наданим кредитом у сумі 18464 гривні 39 копійок, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 18464 гривні 39 копійок (а. с. 218-220 та на звороті).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

На підтвердження того, що між банком і відповідачкою було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розміщені в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг від 20 січня 2018року. Вказана Анкета-заява підписана 20 січня 2018 року від імені ОСОБА_1 (а. с. 99 та на звороті).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із Анкети-заяви (а. с. 99), у ній зазначені персональні дані відповідачки щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, сімейного стану, розміру щомісячного доходу. Вказана Анкета-заява підписана 20 січня 2018 року відповідачкою та представником банку (а. с. 99 та на звороті).

Натомість, Анкета-заява не містить жодних даних про те, що між заявницею та банком укладено кредитний договір, з яким позичальниця ознайомилася та погодилася з його умовами, отримала його екземпляр, тощо.

Також вказана анкета-заява не містить інформації про те, яку саме картку отримала відповідачка, строк її дії, розмір наданого кредиту, відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачці, повідомлення їй пін-коду. Про Крім того, із даної анкети-заяви вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідачці не видавався.

Також позивачем до позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» розміщеного на сайті www.privatbank.ua, виписку про затвердження Умов та правил надання банківських послуг для АТ КБ «Приватбанк» і всіх дочірніх банків та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з різними пільговими періодами, відсотковими ставками, обов`язковими щомісячними платежами та пенею, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» (а. с. 100), які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачці, а також підпису останньої.

Отже, з тих підстав, що надані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпис позичальниці, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№ 6-16цс15) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

Крім того, з наданої позивачем довідки про надання відповідачці за кредитним договором № б/н кредитної картки №№ 216411 від 11 листопада 2017 року, не вбачається, за яким кредитним договором вони надані та яким чином вони стосуються кредитного договору № б/н від 20 січня 2018 року.

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до вимог ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з вимогами п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Так, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк », розміщений на сайті www.privatbank.ua та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщений на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

У справі, що розглядається, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідач АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», розміщений на сайті www.privatbank.ua та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 квітня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 03 липня 2017 року у справі № 342/180/17.

Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Приписами п. 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 визначено, що первинні документи і додатки до них це документи, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. До них відносяться: касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо.

Так, позивачем надано суду остаточних розрахунок заборгованості відповідачки за два різні періоди (з 20 січня 2018 року станом на 31 серпня 2019 року та з 01 вересня 2019 року станом на 09 червня 2021 року) та у різних формах із зазначенням різних відомостей (які в одному розрахунку є, а в іншому відсутні), що позбавляє суд можливості перевірити правильність наданого розрахунку банка.

Крім того, судом встановлено, що у наданих банком розрахунках, зазначені різні відсоткові ставки у порівнянні з іншими періодами (зокрема за період часу з 20 січня 2018 року станом на 31 серпня 2019 року процентна ставка 3,6 %; з 01 вересня 2019 року станом на 09 червня 2021 року процентна ставка 3,6-3,5 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 7,2-3,5 %, процентна ставка на прострочений кредит 86,40-42 %), що також позбавляє суд можливості перевірити правильність наданого розрахунку банка.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним та недостатнім доказом для підтвердження позовних вимог, а тому суд не приймає його до уваги.

Натомість, суд приймає до уваги та вважає належним, достатнім та допустимим доказом, виписку по картковому рахунку відповідачки (а. с. 207-213), яка надана позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо користування відповідачкою кредитними коштами позивача за договором № б/н від 20 січня 2018 року та наявності у останньої заборгованості за ним, зокрема за простроченими тілом кредиту, оскільки вона є первинним банківським документом, а тому належним доказом у справі.

З наданої позивачем виписки по карткових рахунках відповідачки вбачається, що 23 січня 2018 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 гривень за карткою № НОМЕР_1 . Натомість, відомості щодо подальшого збільшення кредитного ліміту за карткою № НОМЕР_1 , зокрема: 02 жовтня 2018 року (збільшення до 23000 гривень); 17 липня 2019 року (збільшення до 35000 гривень); 12 та 23 червня 2020 року (зменшення до 26351 гривні 62 копійок) та 01 липня 2020 року (зменшення до 0 гривень) випискою по картковим рахункам відповідача взагалі (по будь-яким його карткам) не підтверджено.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку.

Позивач не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної заяви від 20 січня 2018 року та кредитного договору б/н від 20 січня 2018 року на відповідний рахунок відповідачці, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачці саме як кредитні кошти.

Натомість з виписки по картковим рахункам відповідачки вбачається, що остання здійснювала користування кредитними коштами та загалом нею фактично використано грошових коштів на суму 147661 гривня 08 копійок з останньою транзакцією 12 травня 2020 року, а внесено, у зазначений період часу з 22 січня 2018 року по 06 травня 2021 року, грошових коштів на загальну суму 129196 гривень 69 копійок.

Оскільки фактично відповідачка використала кредитних коштів на суму 147661 гривня 08 копійок, а повернула банку в розмірі суму129196 гривень 69 копійок, суд вважає, що заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає залишок заборгованості за кредитом у розмірі 18464 гривні 39 копійок.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та, із ОСОБА_1 на користь АТ "КБ "Приватбанк" на підставі кредитного договору від 20 січня 2018 року підлягає стягненню заборгованості (за простроченим тілом кредиту) фактично отриманого позичальницею кредиту в розмірі 18464 гривні 39 копійок.

Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 січня 2018 року станом на 06 травня 2021 року у сумі 18464 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 39 (тридцять дев`ять) копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна