Провадження № 22-ц/802/938/21 Категорія: 80 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Вакіна Д.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мартинюка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Любарт» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 02 березня 2011 року він був прийнятий на посаду директора ТОВ «Фірма Любарт» та відповідні відомості були внесені до реєстру юридичних осіб.

Згідно домовленостей при прийнятті на зазначену посаду між засновниками ТОВ «Фірма Любарт» він мав отримувати 5% прибутку після того, як товариство розпочне провадити свою господарську діяльність.

Разом із тим протягом 2011-2020 років вказана юридична особа зволікала з реконструкцією об`єктів нерухомого майна, а відтак жодна господарська діяльність відповідно не проводилася.

У 2020 році змінилися засновники ТОВ «Фірма Любарт» і 29 травня 2020 року його було звільнено з посади директора на підставі рішення зборів учасників товариства.

З 02 березня 2011 року по 29 травня 2020 року йому не виплачувалася заробітна плата, не зважаючи на його постійні письмові звернення і прохання з цього приводу, які залишалися без належного виконання та йому повідомляли про відсутність коштів на її виплату.

При звільненні йому також не виплатили розрахункові кошти.

Оскільки йому не виплачувалася заробітна плата, то вона має бути виплачена у встановленому державою гарантованому мінімальному розмірі.

На дату звільнення заборгованість по заробітній платі становить 240588 грн., які просить стягнути із відповідача, а також стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденної заробітної плати 224,09 грн..

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2021 в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, позивач у судове засідання не з`явився і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 28.02.2011 позивача прийнято з 02.03.2011 на посаду директора ТОВ «Фірма Любарт» (т.1 а.с.11, 23).

Із оглянутої судом апеляційної інстанції реєстраційної справи ТОВ «Фірма Любарт» вбачається, що підпунктом «з» пункту 6.6 Статуту товариства визначено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства належить визначення умов оплати праці його посадових осіб. Директор є виконавчим органом товариства (п.6.24). Пунктами 6.26 6.33 Статуту визначено функціональні права та обов`язки директора Товариства.

Із протоколу №01/05 загальних зборів учасників товариства від 18.05.2020 вбачається, що відповідач, керуючись ч.3 ст.99 ЦК України, прийняв рішення про припинення повноважень директора ТОВ ОСОБА_2 з 18.05.2020 та 20.05.2020 подав відповідну заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, у тому числі і щодо зміни керівника.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України та статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Як ствердили в суді представники сторін відповідачем не здійснювалося будь-якої господарської діяльності.

Позивач не надав жодного належного, достовірного та допустимого доказу, що ним, як керівником товариства, яке йому не виплачувало заробітну плату, виконувалися обов`язки, передбачені пунктами 6.26 6.33 Статуту товариства, чим не довів наявності будь-якої заборгованості товариства перед ним по виплаті заробітної плати за період з 02.03.2011 по травень 2020 року.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У трудових правовідносинах працівник також має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає і частина третя

статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до матеріалів справи позивач не довів, що звертався протягом перебування на посаді директора до відповідача з вимогою про виплату заробітної плати, або заборгованої заробітної плати. Таке право реалізував лише у липні 2020 року, подавши цей позов, що не свідчить про послідовність і добросовісність поведінки позивача щодо реалізації своїх трудових прав на одержання належних при звільненні сум.

Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу про виконання своїх обов`язків, саме за виконання яких законодавчо передбачено виплату заробітної плати; не надав доказів особистого вжиття дієвих заходів щодо ліквідації боргу товариства з виплати йому заробітної плати та взагалі про наявність такого боргу.

Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді