ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2250/21 Справа № 199/758/20 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 05.11.2019 року о 08.00 годині у м.Дніпрі по Амурському мосту біля електроопори №142 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volksvagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та не впорався із керуванням, внаслідок чого під час некерованого руху виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем BMW 523i, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .. При ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження із матеріальними збитками. Вину відповідача ОСОБА_1 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2019 року. Автомобіль «BMW 523і», державний номер НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_2 . Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна» за полісом №А04090243, тому позивач із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду звернулась до страхової компанії. Згідно з висновком №3511/19/19 автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ, складеного 13.11.2019 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., встановлено розмір матеріальної шкоди, що завдана автомобілю, яка становить - 61003,74 грн., тоді як вартість відновлювального ремонту автомобіля становить - 151213,09 грн. (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу запчастин та податку ПДВ, які підлягають заміні, становить - 53 822,97 грн.). У грудні 2019 року, відповідно до відповіді СК «Країна» за вих.№16417 від 10.12.2019 року за результатами розгляду страхової справи прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 49630,68 грн., яку отримано позивачем, що підтверджується листом з АТ СК «Країна». Позивачка вважає, що саме водій транспортного засобу ОСОБА_1 , який причетний до дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 90 209,35 гривень. Також, відповідно до квитанції від 21.11.2019 року,в позивачка понесла витрати на проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, завданої володільцю транспортного засобу у розмірі 3500,00 гривень. Окрім цього, позивач зазначила, що внаслідок ДТП вона пережила сильний стрес. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автомобілю на значну суму грошей, порушенні звичайного укладу життя, через відсутність можливості користуватись транспортним засобом для своїх потреб та потреб своєї родини. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, завданих внаслідок ДТП, їх характер та тривалість, вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, зважаючи на те, що погіршення здоров`я - це немайнові втрати, які неможливо відновити, звертаючи увагу на бездіяльність відповідача стосовно добровільного відшкодування завданої шкоди, - розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 10000,00 гривень, яку також просить стягнути з відповідача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між страховим відшкодуванням та фактичними збитками у розмірі 90 209 (дев`яносто тисяч двісті дев`ять) гривень 35 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1189 (одна тисяча сто вісімдесят дев`ять) гривень 33 копійки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року по справі № 199/758/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - скасувати. Прийняти нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в частині відшкодування матеріальної шкоди - відмовити у повному обсязі, в останній частині залишити без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.11.2019 року о 08.00 годині в м.Дніпрі по Амурському мосту біля електроопори №142 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volksvagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та не впорався із керуванням, внаслідок чого під час некерованого руху виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем BMW 523i, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .. При ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Вину відповідача ОСОБА_1 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2019 року (а.с.14).

Автомобіль «BMW 523і», державний номер НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна» за полісом №А0/4090243, тому ОСОБА_2 із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду звернулась до страхової компанії.

Згідно з висновком №3511/19/19 автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ, складеного 13.11.2019 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., встановлено розмір матеріальної шкоди, що завдана автомобілю, яка становить - 61003,74 грн., тоді як вартість відновлювального ремонту автомобіля становить - 151213,09 грн. (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу запчастин та податку ПДВ, які підлягають заміні, становить - 53 822,97 грн.).

У грудні 2019 року, відповідно до відповіді СК «Країна» за вих.№16417 від 10.12.2019 року, за результатами розгляду страхової справи прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 49630,68 грн., яку отримано позивачем, що підтверджується відповіддю з АТ СК «Країна».

02 березня 2020 року позивачем ОСОБА_2 укладено договір про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та сплачено по вказаному договору суму ремонтних робіт у розмірі 151 213,09 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату послуг від 10.03.2020 року.

Відповідно до ст.9 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з вимогами п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У силу ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

П. 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV.

Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України".

П.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 9 Постанови Верхового Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6: при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам належить враховувати, що відшкодування шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий.

Також зазначено, що для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі комплектуючі частини іншої модифікації, що випускається взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Згідно з висновком №3511/19/19 автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ, складеного 13.11.2019 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля, яка становить - 151213,09 грн., також позивачці здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 49630,68 грн., тому різниця між страховим відшкодуванням та фактичними збитками становить - 90 209,35 грн., тому, на думку суду першої інстанції, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , та відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на спростування чи ставлення під сумнів проведення ремонтних робіт автомобіля Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на суму 151 213,09 гривень, дані посилання відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях, тому суд першої інстанції не бере до уваги вказані доводи.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону прийняв висновок №3511/19/19 від 21.11.2019 року автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ і послався на нього в оскарженому рішенні, як на належний доказ, колегія суддів ставиться критично, оскільки, якщо апелянт не згоден із висновком №3511/19/19 від 21.11.2019 року автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ із визначення вартості матеріального збитку завданого власнику, то він мав право заявити клопотання про призначення судом експертизи для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди. Проте позивач не скористався своїм право і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи заявлено не було.

Твердження апелянта, що висновком №3511/19/19 від 21.11.2019 року автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ не є складеним у відповідності до вимог законодавства, відтак не є допустимим та належним доказом, що підтверджує розмір заподіяної шкоди, колегія суддів ставиться критично, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України ОСОБА_1 не доведено факт завищення висновком №3511/19/19 від 21.11.2019 року автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ розміру майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції неналежно дослідив питання щодо стягнення з нього відшкодування матеріальної шкоди позивачу, оскільки АТ Страхова компанія Країна відшкодувала позивачу шкоду у розмірі 49630,68 грн. і позивач не звертався до страхової компанії про відшкодування шкоди у заявленому розмірі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова