Житомирський апеляційний суд
Справа №2-59/10 Головуючий у 1-й інст. Сікан В.М.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №2-59/10 за позовом Публічного акціонерного товариства ОТП Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області, ухвалене 16 березня 2010 року суддею Сікан В.М. у смт. Попільня,

в с т а н о в и в :

У грудні 2009 року Публічне акціонерне товариство ОТП Банк (далі Банк, ПАТ ОТП Банк) звернулося в суд з позовом до основного боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на невиконання ними зобов`язань за кредитним договором №МL-010/081/2007 від 26 жовтня 2007 року та договором поруки № SR-010/081/2007 від 26 жовтня 2007 року, просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 81224,40 дол. США та 5932,59 грн, з яких: 67306,99 дол. США заборгованість за основною сумою кредиту, 13917,41 дол. США проценти за користування кредитом, 5932,59 грн сума пені за порушення зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами та судові витрати.

Заочним рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 березня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних боржників на користь Банка заборгованість за кредитним договором №МL010/081/2007 від 26 жовтня 2007 року в розмірі 81224,40 дол. США та 5932,59 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою цього суду від 28 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вищевказаного судового рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 та вирішити питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом на 20 лютого 2010 року та 11 березня 2010 року. Підписи наявні в поштових повідомленнях не належать відповідачу, а поштова кореспонденція направлялась останньому за адресою: АДРЕСА_1 , за якою він не проживав і не був зареєстрований. Окрім того, відповідно до поштового повідомлення (а.с.71), яким ОСОБА_2 нібито вручено 11 березня 2010 року судову повістку, зазначено, що виключно його викликають на 12 год. 00 хв. 16 серпня 2010 року, а інших учасників справи на 16 березня 2010 року (день прийняття заочного рішення). Також, вказав, що у справі наявні дві довідки щодо ймовірного проживання відповідача в місті Житомирі, проте не відомо, ким вони долучені до матеріали справи, хто був ініціатором їх видачі, хто їх видав та кому. Натомість судові повістки за адресою, за якою зареєстрований та проживає відповідач ( АДРЕСА_2 ) судові повістки ОСОБА_2 не направлялись.

Крім того, вважає, що суд не врахував наявність підстав для припинення поруки, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України з огляду на направлену йому вимогу про дострокове погашення заборгованості.

У своїх доводах послався на довідку № 155 від 08 липня 2021 року, видану Старостою Корнинською селищною радою Попільнянського району Житомирської області, якою підтверджено, що ОСОБА_2 з 05 січня 1982 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №189/149/15-ц, від 21 січня 2021 року у справі №761/19619/14-ц, від 30 червня 2021 року у справі №686/6365/19 та від 29 червня 2021 року у справі №688/1938/15.

У відзиві представник Банка Філіпчук Н.М. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність. Вказала, що суд першої інстанції виконав всі вимоги щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи. Також зазначила, що апеляційна скарга містить посилання на наявність підстав для припинення поруки, проте матеріалами справи підтверджено погашення кредитної заборгованості за кредитним договором 14.07.2009 у розмірі 100 доларів США, тобто вже після надіслання досудової вимоги від 31.07.2008. Окрім того, вказала на те, що апеляційна скарга містить посилання на судову практику, яка на час ухвалення рішення не існувала. Апеляційна скарга подана у 2021 році, тобто через 10 років після ухвалення рішення суду, про існування якого ОСОБА_2 знав, проте не проявляв ініціативи щодо його отримання, а навпаки навмисно ухилявся від його виконання.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній підстав.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання представника Банка про залучення до участі у справі ОСОБА_1 залишено колегією суддів без задоволення з огляду на те, що вона є стороною у справі, останній направлені копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення представників ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору №МL-010/081/2007 від 26 жовтня 2007 року та частини № 2 до кредитного договору № МL-010/081/2007 від 26 жовтня 2007 року, Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 67560 дол. США з датою остаточного повернення кредиту до 26 жовтня 2026 року.

Відповідно до договору поруки № SR-010/081/2007 від 26 жовтня 2007 року, укладеного між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_2 , він зобов`язувався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 кредитного договору в повному обсязі. Крім того, п.1.2. договору поруки, визначив, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники. Згідно п. 4.1 договір діє до повного виконання Боргових зобов`язань за кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №МL-010/081/2007 від 26 жовтня 2007 року, станом на 16 листопада 2009 року виникла заборгованість в сумі 81224,40 дол. США та 5932,59 грн, з яких: 67306,99 дол. США заборгованість за основною сумою кредиту, 13917,41 дол. США проценти за користування кредитом, 5932,59 грн сума пені за порушення ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредитних коштів

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами належним чином не виконували, що є підставою для дострокового солідарного стягнення з позичальника та поручителя суми заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає обґрунтованими, враховуючи наступне.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 про час і місце судового засідання відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом). Судові повістки надсилалися йому за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки органу місцевого самоврядування про фактичне місце проживання відповідача, відомості про долучення якої судом до матеріалів справи відсутні. Судові повістки за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не направлялися. Вручення його дружині судової повістки 11.03.2010 з відміткою про отримання « ОСОБА_5 » (а.с. 71) не можна вважати належним повідомленням відповідача про час та дату розгляду справи, оскільки у повістці ОСОБА_2 повідомлено, що розгляд справи відбудеться 16.08.2010, коли насправді відбувся 16.03.2010.

Отже, суд першої інстанції не створив рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду і до реалізації та захисту їх прав, що є частиною гарантій справедливого правосуддя.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що 31.07.2008 Банком пред`явлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, вказавши строк виконання зобов`язання в повному обсязі тридцять днів, тобто до 30.08.2008 (а.с. 14-16).

У договорі поруки, стороною якого є ОСОБА_2 , не вказано строку дії поруки, а тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції на час спірних правовідносин - про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, направивши письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання на 30.08.2008, у зв`язку з чим протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором мав пред`явити позов до поручителя, тобто до 28.02.2009.

Проте, Банк звернувся із позовом до ОСОБА_2 03.12.2009 - після закінчення шестимісячного строку від дня зміненого вимогою строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а тому порука ОСОБА_2 припинилася.

Аргументи відзиву на апеляційну скаргу щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором 14.07.2009 у розмірі 100 доларів США, тобто вже після надіслання досудової вимоги від 31.07.2008, не впливають на припинення поруки, оскільки з аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, та, як наслідок, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Твердження представника Банка про те, що апеляційна скарга містить посилання на судову практику, яка на час ухвалення рішення не існувала, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки така судова практика ґрунтувалася на законодавстві, яке діяло на час спірних правовідносин.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що апеляційна скарга подана у 2021 році, тобто через 10 років після ухвалення рішення суду, є безпідставними, з огляду на положення ч. 4. ст. 287 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 березня 2010 року підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_2 як солідарного боржника. Також з Банка на користь ОСОБА_2 підлягає 2526,80 грн судових витрат, понесених відповідачем на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 березня 2010 року скасувати в частині стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_2 як солідарного боржника.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОТП Банк на користь ОСОБА_2 2526,80 грн судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 грудня 2021 року.