Справа № 307/686/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ФАЗИКОШ Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 307/686/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 3 червня 2021 року, повний текст якого складено 3 червня 2021 року, головуючий суддя Чопик В.В., -

встановив:

ОСОБА_1 04.03.2021 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 (а.с. 1-3) мотивуючи таким.

Сторони перебували в шлюбі з 12.08.2003, у якому народилися двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тячівського районного суду від 16.02.2016 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 700,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.02.2016 і до досягнення дітьми повноліття.

Діти проживають із позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Відповідач офіційно не працевлаштований, однак, періодично виїздить на заробітки, нікому аліменти не платить, стягнення за виконавчими документами з нього не провадиться, батьки на його утриманні не перебувають.

Тим часом, дітям має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їхнього фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвиту, який не повинен бути меншим за прожитковий мінімум.

Посилаючись на ці обставини та положення ст.ст. 180, 181, 182, ст. 191 ч. 1 СК України, на інші норми українського та міжнародного законодавства щодо прав дітей на належний розвиток та на відповідний цьому рівень життя, позивачка ОСОБА_1 просила:

збільшити розмір аліментів, та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Рішенням Тячівського районного суду від 03.06.2021 позов задоволено частково:

збільшено розмір стягуваних аліментів, які визначені рішенням Тячівського районного суду від 16.02.2016, та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1200,00 грн щомісячно на кожну дитину і до їх повноліття, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили.

стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного, з істотної зміни розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів та необхідності забезпечення прав і законних інтересів дітей, а також із відсутності належних доказів на обґрунтування вимоги про збільшення розміру аліментів до 3000,00 грн на місяць на кожну дитину.

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила рішення суду, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У скарзі посилається загалом на обставини та норми законодавства, якими мотивувався позов. Окрім цього наводить такі доводи.

Під час розгляду справи судом вона не змогла надати докази про доходи відповідача, однак, виходила з того, що матеріальний стан відповідача є належним, оскільки він хоча й не працевлаштований офіційно, але заробляє на будівельних роботах за місцем проживання, а також систематично виїжджає на заробітки за кордон. Тому вона зменшила свої вимоги та остаточно просила збільшити розмір аліментів до 1500,00 грн на кожну дитину.

Суд помилково вказав, що позивачка просила збільшити розмір аліментів до 1200,00 грн на кожну дитину і в той же час у резолютивній частині рішення зазначив про часткове задоволення позову.

Крім зазначеного, збільшуючи розмір аліментів до 1200,00 грн на кожну дитину, суд фактично визначив його у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017, який встановлює мінімальний розмір аліментів і не є підставою для збільшення розміру аліментів, позаяк такий встановлений законом. Це підтверджується й правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою 30.01.2019 у справі № 755/10947/17.

Позивачка просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позов, збільшити визначені рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.02.2016 аліменти та стягувати їх із відповідача на утримання дітей по 1500,00 грн щомісячно на кожну дитину і до їх повноліття, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує, у відзиві на апеляцію вказує, що як позов, так і апеляційну скаргу не визнає, вважає, їх безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, зокрема, що хоча він і надав докази про свою сезонну роботу у фізичної особи, однак, його місячний заробіток наразі становить 6000,00 грн, а за кордон на заробітки він не виїжджав. Тому позивачка не довела покращення матеріального становища відповідача. Окрім цього відповідач є опікуном своєї бабусі та має на утриманні й інших дітей. Насамкінець слід враховувати рівність прав і обов`язків батьків із утримання дітей, тому з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини належні до стягнення з нього аліменти мають становити 1197,50 грн.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу із наведених позивачем підстав, у межах заявлених у належний процесуальний спосіб вимог, на підставі наданих сторонами доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та не розглядає позовних вимог і підстав позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності належно пред`явлених позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 16.02.2016, і є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 5). Указаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь матері дітей аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 700,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07.12.2015 і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу діти перебувають на утриманні та вихованні позивачки.

Як убачається з наявної в справі копії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 13.04.2017 органом 2122, прізвище позивачки змінено з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 7).

Позов про збільшення розміру стягнутих раніше рішенням суду аліментів до рівня 3000,00 грн на кожну дитину позивачка пред`явила лише з наведених у заяві підстав, вказуючи власне тільки на недостатність стягнутих аліментів для утримання дітей, на наявність у відповідача періодичних заробітків, на те, що той не платить інших аліментів, не має на утриманні батьків. Інших, окрім вищевказаних, обставин на обґрунтування своїх вимог позивачка не наводила.

Заперечуючи проти позову відповідач подав відзив (а.с. 21-22), в якому зазначив, серед іншого, що не відмовляється від сплати аліментів, однак не у розмірі 3000,00 грн, а враховуючи вимоги закону у рівних частках між батьками, що становить 1197,50 грн на одну дитину (2395,00 грн на двох дітей). На підтвердження свого відзиву та відповідних фактичних обставини відповідач надав суду:

копію Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Тячівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області 09.10.2018 за актовим записом № 270, про укладення ним 09.10.2018 шлюбу з ОСОБА_12 (а.с. 24);

копію Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Тячівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у нового подружжя доньки ОСОБА_13 (а.с. 20);

копію свідоцтва про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої є ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 25);

довідку Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА від 05.04.2021 № 623/1 про те, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Тячівському УСЗН по догляду за особою похилого віку гр. ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 01.10.2012 по теперішній час (а.с. 28);

довідку Відділу державної реєстрації Тячівської міської ради від 29.03.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 та його сім`ї, в тому числі, ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 (а.с. 29);

довідку без дати, видану ФОП ОСОБА_19 про те, що середньомісячна зарплата ОСОБА_2 за вересень-листопад становила 5000,00 грн (а.с. 30).

Ухвалою судді Тячівського районного суду від 05.03.2021 провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 12).

За приписами ЦПК України:

позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ст. 49 ч. 2 п. 2);

у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (ст. 49 ч. 3);

у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини 2 та частинами 3 і 4 цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи; у разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (ст. 49 ч. 5);

вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України та передбачають, зокрема, подання заяви в письмовій формі за підписом позивача чи його представника;

форма і порядок подання інших заяв у справі встановлені ст.ст. 182, 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву подано без додержання вимог частини першої або другої ст. 183 ЦПК України, повертає її заявнику без розгляду (ст. 183 ч. 4);

наслідки недодержання позивачем вимог щодо форми та змісту позовної заяви встановлені частинами 1-3 статті 185 ЦПК України;

копія позовної заяви з доданими до неї документами надсилається учасникам справи (ст. 190 ч. 2).

Ці правила застосовуються і до заяви про зміну, зокрема, зменшення позовних вимог, позаяк подання такої заяви обмежується певним процесуальним строком, визначає конкретні підстави і межі пред`явлених вимог (межі позову), що лише й забезпечує процесуальну визначеність та уможливлює належний захист відповідача від зміненого позову.

Перше судове засідання в справі відбулося 14.04.2021, в якому розгляд справи був відкладений на 12.05.2021 (а.с. 33-34). Судове засідання, призначене на 12.05.2021, не відбулося через хворобу судді (а.с. 40). Наступне судове засідання було призначене на 03.06.2021, коли справу було розглянуто по суті (а.с. 46-47). Протягом усього часу провадження в справі до суду не надходила заява позивачки ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог і така в справі відсутня.

За таких умов, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав вирішувати позов у інших, аніж були визначені позовною заявою, межах і, відповідно не мав підстав зазначати в описовій частині рішення про те, що позивачка просила збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів до суми 1200,00 грн, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції невірно зазначив змінену позовну вимогу позивачки, яка начебто просила збільшити розмір аліментів на кожну дитину до 1500,00 грн, а не до 1200,00 грн, як це зазначено у судовому рішенні, попри те, що не ґрунтується на належній письмовій заяві, не опирається й на усну заяву. Ані в матеріалах справи, ані технічному записі судового засідання, зафіксованому на диску № 101ХД18Д8232714А2, немає заяви про зменшення позовних вимог щодо розміру аліментів до 1500,00 грн на кожну дитину.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України …, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:

докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);

визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) … несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2).

За приписами норм Конституції України, норм СК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову:

кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);

мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);

розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;

мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 ч. 2).

ЦПК України встановлює правила, за якими особа має право звернутися до суду в наказному або спрощеному позовному провадженні з вимогами про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ці вимоги не пов`язані з встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ст. 161 ч. 1 п.п. 4, 5, ч. 2).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Розмір прожиткового мінімуму у 2021 році для дитини віком від 6 до 18 років (становив) становить від 2395,00 грн на 01.01.2021 до 2618,00 грн на 31.12.2021.

Пред`явивши відповідно до змісту позовної заяви вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину, позивачка обґрунтовувала її власне необхідністю виконання батьком дітей обов`язку з їх утримання та припущенням про можливість такого утримання. Водночас при вирішенні цієї вимоги підлягають врахуванню й інші обставини, що мають істотне значення в спорі. Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не подала суду доказів, які б вказували на наявність обставин, що впливають на прохане нею в заяві збільшення розміру аліментів.

У судовому засіданні було встановлено та не було спростовано позивачкою, що у відповідача мають місце обставини, які прямо впливають на спроможність сплачувати аліменти, впливають на визначення їх розміру. Необхідність для відповідача брати безпосередню участь в утриманні та матеріальному забезпеченні як своєї дитини, народженої в другому шлюбі, так і дитини другої дружини, а також своєї бабусі ґрунтується на законі, відповідає моральним засадам суспільства і сумнівів не викликає.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка, будучи обізнаною про факт укладення відповідачем другого шлюбу, в якому той виходячи із суті сімейних відносин і фактичних обставин несе відповідні витрати на утримання дитини дружини від її першого шлюбу та своєї дитини, цих обставин у своїй заяві не зазначила, тоді як такі є істотними в спорі. Доказів порушення аліментних зобов`язань відповідача щодо дітей від першого шлюбу в справі немає і на такі обставини позивачка не посилалася.

Ставлячи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно, позивачка залишила поза увагою, що ця сума істотно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який може бути присуджений судом лише в разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а спроможність відповідача сплачувати такі кошти теж підлягає доказуванню. Втім, доказів наявності у відповідача відповідного заробітку (доходу) в справі немає. Зважаючи на наявність у відповідача й інших обов`язків із утримання, заявлений позивачкою до стягнення розмір аліментів загрожує істотним порушенням законних прав платника аліментів та членів його сім`ї.

Поряд із цим, правильними по суті є твердження позивачки стосовно зростання з віком потреб дітей, що, своєю чергою, тягне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дітей тощо. Такі обставини є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дітей такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

Проте, самі по собі такі обставини не є достатніми для збільшення розміру стягуваних аліментів до рівня, заявленого в позові. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища одержувача аліментів як підстава для збільшення стягуваних аліментів до заявленого рівня повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність утримувати дітей з урахуванням одержання аліментів у попередньому розмірі, значно утруднює таке утримання тощо. Підстави для відповідного збільшення розміру аліментів і спроможність відповідача їх сплачувати підлягають доказуванню.

Виходячи з викладеного, матеріальне становище одержувача аліментів змінилося, проте, не в такій мірі, що може мати наслідком визначене в заяві збільшення стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей від першого шлюбу. Позивачка ОСОБА_11 не наводила по суті в заяві підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів до суми у 3000,00 грн на місяць на кожну дитину, і не довела наявності таких підстав, зокрема, істотного погіршення свого матеріального становища. Відповідні доводи позову ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

За наведених обставин слід констатувати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних на утримання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_7 аліментів, що не заперечується по суті й відповідачем, ініціативна позиція якого щодо подальшої сплати аліментів на рівні половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є його правом і в сукупності з іншими матеріалами справи вказує на його фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дітям. Прав дітей і позивачки така позиція відповідача власне щодо участі в матеріальному утриманні дітей не порушує.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції враховував як доводи позивачки, так і заперечення відповідача, виходив зі спроможності відповідача забезпечити у визначених межах грошове утримання дітям, тому постановив стягувати в подальшому аліменти на кожну дитину в розмірі 1200,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту визначені судом першої інстанції аліменти протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дітей, покриватимуть частину витрат на дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

В апеляційній скарзі позивачка на її обґрунтування послалася на певну правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, однак, ця справа не має жодного стосунку до спірних правовідносин, позаяк розглядалася щодо процесуального питання в спорі про визнання незаконними дій приватного нотаріуса, визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію речового права.

Власне щодо визначення судом першої інстанції розміру аліментів, які в подальшому належить стягувати на утримання дітей сторін від першого шлюбу, доводи апеляції з урахуванням конкретних обставин даної справи, зокрема, процесуальних, не спростовують правильності по суті рішення суду. Суд не мав належних і доведених підстав для збільшення аліментів до заявленого в позові розміру. Водночас оскільки суттєві доводи апеляції пов`язуються з саме з розміром аліментів і зменшенням позовних вимог, які, на думку позивачки, мали місце, колегія суддів постає перед необхідністю оцінки таких доводів.

Як установлено під час апеляційного розгляду справи, у ній відсутні докази щодо самого факту зменшення позовних вимог і щодо додержання відповідних процесуальних правил. Тому вказівка в описовій частині рішення суду на те, що позивачка просила збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів до суми 1200,00 грн, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, підлягає виключенню з нього як безпідставна. Окрім цього, в мотивувальній частині рішення суд вказував на «вік неповнолітнього ОСОБА_20 », а також на те, що «збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 7.10.2015 року в справі № 307/3104/17 та стягнути з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_22 аліменти на утримання сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1250 гривень щомісячно», тоді як вказівки на такі обставини не мають стосунку до справи, що розглядається.

Відтак, суд першої інстанції з урахуванням результату виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, ухвалив правильне по суті рішення щодо розміру аліментів, які в подальшому належить стягувати на утримання дітей сторін від першого шлюбу, проте, припустився помилок у застосуванні норм процесуального права та в обґрунтуванні рішення, що призвело до неправильного в процесуальному розумінні вирішення справи та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2 ЦПК України тягне необхідність часткового задоволення апеляції, зміни рішення в частині правового обґрунтування відповідно до встановленого апеляційним судом і виключення з рішення окремих вказівок і формулювань. В іншій частині слід на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Тячівського районного суду від 3 червня 2021 року змінити в частині правового обґрунтування мотивувальної частини, а також виключивши з нього:

вказівку на те, що позивачка просила збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів до суми 1200,00 грн, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину;

формулювання «вік неповнолітнього ОСОБА_20 » і «збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 7.10.2015 року в справі № 307/3104/17 та стягнути з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_22 аліменти на утримання сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1250 гривень щомісячно».

В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 3 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді