Справа № 159/6568/20 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/216/21 Категорія: 30 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ТОВ «Ковельська ОТБ» - Гринчука І. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 24 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» (далі ТОВ «Ковельська оптово-торгова база») та Ковельською оптово-торговою базою Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» (далі ТОВ «Ковельська ОТБ»), посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С. В.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у цій справі. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі 21 січня 2021 року.

Разом із позовною заявою позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке було предметом оспорюваного договору.

Заяву позивач мотивував тим, що 08 травня 2019 року між власником спірного майна ТзОВ «Ковельська ОТБ» та Волинською облспоживспілкою укладено іпотечний договір для забезпечення повернення позики на суму 200 000 грн, строк виконання основного зобов`язання закінчився 05 травня 2020 року. Сторони за договором іпотеки та за оспорюваним договором купівлі-продажу є пов`язаними особами, тому з огляду на поведінку учасників правовідносин високим є ризик відчуження нерухомого майна третім особам, що утруднить виконання судового рішення у разі задоволення даного позову.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: склад металевий площею 587,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта 1; склад Є-1 площею 514,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта 1; склад металевий площею 933,4 кв. м, реєстраційний номер 1; склад С-1 площею 1033,2 кв. м, реєстраційний номер 1; прохідна площею 11,7 кв. м, реєстраційний номер 1, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ТОВ «Ковельська ОТБ» в межах суми 446 335 грн 37 коп.

Ухвалу допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Ковельська ОТБ», покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову у цій справі є помилковими та зроблені з порушенням норм процесуального права. Суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову виключно на підставі позовної заяви ОСОБА_1 та заяви про забезпечення позову, в якій він зазначив про ймовірність утруднення виконання судового рішення. При цьому суд не пересвідчився в існуванні спору між учасниками справи і не з`ясував, чи дійсно є факти, які свідчать про можливість утруднення виконання судового рішення в майбутньому. Тому вважав, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки має місце реальний спір щодо майна, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «Ковельська оптово-торгова база», вважаючи оскаржувану ухвалу правильною по суті, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача ТОВ «Ковельська ОТБ», дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ковельська оптово-торгова база», ТОВ «Ковельська ОТБ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 24 липня 2018 року між ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» та Ковельською оптово-торговою базою Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є ТОВ «Ковельська ОТБ», посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С. В.

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач вказав на ймовірну загрозу того, що спірне майно може бути відчужене на користь третіх осіб, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, яке є предметом договору купівлі-продажу, що оспорюється позивачем в суді.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Врахувавши доводи поданої позивачем ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, характер спору і зміст позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, який оспорюється позивачем, а невжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову, оскільки відповідач ТОВ «Ковельська ОТБ» може відчужити спірне майно третім особам до вирішення справи по суті.

Разом з тим, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Отже, вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір стосується нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору. Невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту зазначеного нерухомого майна може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про забезпечення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що забезпечення позову перешкоджатиме господарській діяльності ТОВ «Ковельська ОТБ» та завдасть йому матеріальних збитків, не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено з пояснень представника відповідача в апеляційному суді, господарська діяльність ТОВ «Ковельська ОТБ» полягає в передачі об`єктів нерухомості в оренду, а нерухоме майно, на яке накладено арешт в порядку забезпечення позову вже перебуває в оренді, а тому накладення арешту на майно не завдасть будь-яких негативних наслідків відповідачу.

Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Ковельська ОТБ» про те, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову є незаконною, постановлена судом з порушення норм процесуального права, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, наведених у мотивувальній частині судового рішення, є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи відповідачем і не свідчать про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: