Справа № 165/2059/20 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/304/21 Категорія: 44 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював на Шахті №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». Як наслідок роботи у шкідливих умовах праці (фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат) протягом 25 років він отримав такі профзахворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецедивуючий перебіг, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст., хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прискорений пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня, НЦД за гіпертонічним типом СН 0, сечокам`яну хворобу, гіпербілірубінемія, пляма рогівки правого ока, пресбіопія, ангіопатія сітківки, викривлення носової перетинки).

19.04.2019року було складено акт розслідування професійного захворювання,яким встановлено,що він отримав професійні захворювання внаслідок довготривалої роботи у шкідливих умовах праці, а саме фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серії 12 ААА № 021905 від 05.05.2020 позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності (25% по хронічному бронхіту, 25% по радикулопатії, 10 % по приглухуватості) . Довідкою до акта огляду МСЕК від 05.05.2020 внаслідок професійного захворювання позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності.

Вважає, що відповідач несе обов`язки щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, завданих йому важким та тривалим лікуванням, яке триває надалі, відновлення попереднього стану не прогнозовано тривалий час лікувався у лікарнях місцевого та обласного значення та в ДУ інституті медицини праці академії медичних наук України, переніс дороговартісне лікування. Внаслідок професійного захворювання втратив 60відсотків працездатності, отримав обмеженість у фізичних можливостях зокрема у русі, у самообслуговуванні, що суттєво вплинуло на сімейне життя позивача. Позивач зазначає, що у його життєвих і виробничих стосунках виникли істотні вимушені зміни втрата звичних життєвих і виробничих стосунків з товаришами, колективом, змушений постійно відвідувати лікувальні заклади, хвороби зруйнувала усі мрії та перспективи позивача щодо кар`єрного росту, та розвитку в професійному плані, негативні зміни в сімейному житті, додаткові витрати та зниження матеріального становища сім`ї, зниження прибутків, і відповідно фінансових можливостей, дискомфорт та незручність у рухах та диханні, рівень доходів позивача значно знизився через неможливість продовження трудової діяльності, підробітків та ведення підсобного господарства. Зазначає, що через ушкодження здоров`я на виробництві позивачу спричинено моральну шкоду, обов`язок про відшкодуванню якої несе роботодавець, зокрема ДП «Волиньвугілля». Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 127080 грн., виходячи з того, що розмір моральної шкоди визначається як добуток ступеню втрати працездатності (60 відсотків) на розмір прожиткового мінімуму на день подачі позову ( 2118 грн.), із розрахунку 60%х2118грн.= 127080 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Волиньвугілля» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь ОСОБА_1 , 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом, є значно заниженим, виходячи із тяжкості захворювань, які він отримав внаслідок шкідливих умов праці.

Відзив на апеляційну скаргу не подавася.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спричинена позивачу моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, підлягає відшкодуванню відповідачем ДП «Волиньвугілля», з вини якого вона заподіяна. А також, враховуючи характер моральних та фізичних страждань, їх тривалість, спосіб заподіяння, вважав, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Такий висновок суду є правильний.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на підземних роботах.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2019, позивачу встановлено хронічні професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецедивуючий перебіг, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст., хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прискорений пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня.

Згідно з 17 пунктом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2019, причина виникнення професійного захворювання були фізичне навантаження, вимушені нахили, пил, шум, несприятливий мікроклімат.

Висновком Нововолинської МСЕК від 05.05.2020 позивачу ОСОБА_1 встановлено 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Вказані обставини підтверджуються копією довідок МСЕК.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У ст. 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у зв`язку з незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивачу ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. Професійне захворювання та його наслідки викликали сильні емоційні страждання у ОСОБА_1 , зокрема: важкого фізичного болю, страждань. Будучи обмеженим у фізичних можливостях, він змушений постійно докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці у ОСОБА_1 виникло професійне захворювання, що призвело до втрати працездатності й встановлення інвалідності. З огляду на наведене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Будь-яких доводів чи обставин, які б свідчили про про невідповідність визначеного судом розміру моральної шкоди характеру та тяжкості моральних страждань позивача ним не наведено.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням позивачем норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: