Справа № 369/5918/21
Провадження № 2/369/4024/21
РІШЕННЯ

Іменем України

15.09.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Янченка А.Я., за участі секретаря судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення франшизи згідно договору страхування та відшкодування нанесених матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення франшизи згідно договору страхування та відшкодування нанесених матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму франшизи в сумі 2500,00 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., судовий збір в сумі 908,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 22 грудня 2020 року о 18:20 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Renault Trafic д. р. н. НОМЕР_1 та Renault Master, д. р. н. НОМЕР_2 за адресою: м. Київ, вул. Джона Маккейна 1.

Позивач зазначає, що за фактом зазначеної ДТП та отриманих механічних пошкоджень автомобілю Renault Master, д. р. н. НОМЕР_2 ним було подано заяву про виплату страхового відшкодування. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 була застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія» поліс № 202122871 дійсний до 08.12.2021 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у сто тридцять тисяч гривень, розмір франшизи у дві тисячі п`ятсот гривень.

07.04.2021 року позивач отримав лист від страхової компанії ТДВ «Міжнародна страхова компанія» де зазначено, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що комісія ТДВ «Міжнародна страхова компанія» визнала вище зазначену подію іменовану як ДТП, страховим випадком і визначила страхове відшкодування у розмірі 3380,64 грн., також до даного листа додається роз`яснення нарахування і визначення даної суми де зазначено, що сума франшизи, встановлена під час укладення договору складає 2500,00 грн.

Виходячи з моральних страждань перенесених позивачем, які виразилися в порушені звичайного устрою життя, прикладення додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу належного, враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, позивач вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2000 гривень 00 коп. (дві тисячі гривень 00 копійок), у відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю

«Міжнародна страхова компанія» про стягнення франшизи згідно договору страхування та відшкодування нанесених матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано до провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.07.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач заперечує свою вину у спричинені вказаного ДТП, зазначаючи, що до позовної заяви не додано доказів вини відповідача, зокрема, постанови суду в справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача було б визнано винним у спричинені ДТП. На думку відповідача, оскільки підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

22.07.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач повністю підтримує заявлені позовні вимоги, а твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, позивач вважає безпідставними. До поданого відзиву позивачем долучено постанову від 12.04.2021 року Печерського районного суду Київської області відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

04.08.2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення в порядку ст.180 ЦПК України відповідно до яких просив суд в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити за його відсутності.

15.09.2021 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомляв.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року о 18:20 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Renault Trafic д. н. з. НОМЕР_1 та Renault Master, д. н.з. НОМЕР_2 за адресою: м. Київ, вул. Джона Маккейна 1.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Відповідальність власника транспортного засобу Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» за полісом №ЕР-202122871 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до «Міжнародної страхової компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

На момент ДТП відповідач ОСОБА_2 мав чинний страховий поліс № ЕР-202122871 виданий ТДВ «Міжнародна страхова компанія» яким передбачений розмір франшизи у сумі 2500,00 грн.

Відповідно до листа Товариства «Міжнародної страхової компанія» про погодження розміру страхового відшкодування від 05.04.2021 року за № 2034 страхове відшкодування складає 3380,64 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в поданому до суду відзиву на позовну заяву заперечує свою вину у спричиненні сказаного ДТП, зокрема зазначає, що у визнанні його винним у вчиненні ДТП, яке мало місце 22.12.2020 року йому не відомо, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Проте суд зауважує, що відповідно до наданої позивачем копії постанови Печерського суду м. Києва від 12.04.2021 року відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили.

Суд під час розгляду справи № 757/7216/21-п (провадження № 3-6457/20) про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 встановив, про його присутність в судовому засіданні, вину у вчиненому ним адміністративному правопорушенні визнав повністю і щоро розкаявся.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Такі правові висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18).

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно його невинуватості та необізнаності стосовно вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22.12.2020 р.

Не погоджується суд також із твердженням відповідача, стосовно того, що сторінка полісу № ЕР-202122871 не є належним доказом по справі та не підтверджує розмір франшизи, заявлений позивачем оскільки, не містить підпису страховика ТДВ «Міжнародна страхова компанія», оскільки листом № 2070 від 06.04.2021 року ТДВ «Міжнародна страхова компанія» повідомила позивача, що згідно полісу ЕР-202122871 ТДВ «Міжнародна страхова компанія» здійснює страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу Renault Trafic д. н. з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до положень п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, та регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вбачається, що Полісом №ЕР-202122871 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачена франшиза в розмірі 2500,00 грн.

Пунктом 36.6. статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відтворення пошкодженої речі.

З огляду на викладене, вимоги позивача про компенсацію збитків в розмірі франшизи в сумі 2500,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 2000,00 грн., слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

На підтвердження завданої моральної шкоди позивач посилався на психічні переживання, які він переніс під час ДТП, порушення звичного стану життя.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Крім того, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на обґрунтування, викладеного в позові.

З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 504,44 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 12, 22, 29, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) франшизу в розмірі 2500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 540,44 грн.

В решті вимоги - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 20.09.2021 року.

Суддя А.В. Янченко