Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2221/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

оловуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/2221/19 за позовом ОСОБА_1 до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну частку (пай)

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Зубчук І.В. у м.Житомирі

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) після смерті баби ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 по реформованому КСП «Глибочицьке», с.Глибочиця, Житомирського району, Житомирської області.

На обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , яка за життя була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Глибочицьке» (далі - КСП «Глибочицьке») та включена до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), проте не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла дочка спадкодавця та її мати ОСОБА_3 , яка проживала разом із спадкодавцем до дня її смерті.

Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на те, що позбавлена можливості успадкувати після смерті бабусі та матері права на земельну частку (пай), просила позов задовольнити.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи. Зокрема не врахував, що факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після матері ОСОБА_2 , підтверджується тим, що інших спадкоємців не було і по день своєї смерті, лише вона володіла та розпоряджалась майном своєї матері. Позивач зазначає, що прийняття спадщини ОСОБА_3 після ОСОБА_2 підтверджується постановою нотаріуса про відмову вчинити нотаріальну дію, який відмовив видати позивачу свідоцтво про спадщину на право на земельну частку(пай) за відсутності правовстановлюючого документу, а не за відсутності доказів на підтвердження факту прийняття її матір`ю спадщини після смерті баби. В свою чергу, спадкодавець ОСОБА_2 не оформила спадщину у зв`язку зі смертю. На підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 була надана довідка Глибочицької сільської ради, з якої вбачається, що ОСОБА_3 є дочкою спадкодавця і на день смерті та протягом шести місяців після цього проживала та була зареєстрована разом з нею, а отже, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Апелянт також зазначає, що відмова у задоволенні позову позбавляє її права власності на майно, яке вона могла успадкувати без звернення до суду в разі існування у спадкодавця правовстановлюючого документа.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. При цьому зазначив, що державний акт на право колективної власності на земельну ділянку КСП «Глибочицьке» був зареєстрований в Держгеокадастрі 09 серпня 1996 року, тобто після смерті ОСОБА_2 .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка за життя була членом КСП «Глибочицьке».

Згідно з довідкою виконкому Глибочицької сільської ради від 22 січня 2019 року, на час смерті ОСОБА_2 разом із нею і в період шести місяців після її смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 її донька ОСОБА_3

ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті матері, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Силіної Н.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Глибочицьке», однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Частиною першою статті 529 ЦК Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно.

Відповідно до довідки виконкому Глибочицької сільської ради від 22 січня 2019 року на час смерті ОСОБА_2 разом із нею і в період шести місяців після її смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 її донька ОСОБА_3 .

Таким чином, мати позивачки є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.

Після смерті матері спадщину прийняла позивачка, оскільки у шестимісячний строк після смерті спадкодавця звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю і, відповідно, для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2020 року в справі № 394/328/17 (провадження № 61-37965св18) зроблено висновок, що «член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай)».

Під час розгляду справи було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 була включена до уточнюючого списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП «Глибочицьке», який датований 24 лютого 1997 року, після її смерті, тобто поза межами її цивільної дієздатності.

Також з пояснень представника позивача вбачається, що державний акт на право колективної власності на земельну ділянку КСП «Глибочицьке» був зареєстрований в Держгеокадастрі 09 серпня 1996 року, тобто після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, апеляційний суд роз`яснював представнику позивачу його процесуальний обов`язок щодо надання доказів на підтвердження позовних вимог та наслідки вчинення або невчинення таких процесуальних дій.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, які мають значення для справ: а саме: коли КСП «Глибочицьке» був виданий державний акт на право колективної власності на землю, а також про те, що спадкодавець ОСОБА_2 була жива на момент видачі вказаного державного акту та була членом КСП і включена до списку членів, що мають право на земельну частку (пай), тобто доказів набуття спадкодавцем права на земельну частку (пай), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий Судді