З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Лецак Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород,у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 19.02.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.02.2021.
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивує тим, що, йому - ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить 4/6 будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується такими документами:
свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.01.2004 Серія НОМЕР_1 на підставі Рішення Виконавчого комітету Сторожницької сільської ради від 14.08.2003 № 29 та витягом рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2004;
свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.02.2004 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2020 № 223303867;
свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.09.2020 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.09.2020 № 61589832;
договором дарування частини житлового будинку від 16.09.2020 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2020 № 224135042.
Як вказано у позовній заяві, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2004 Серія НОМЕР_1 , видане Сторожницькою сільською радою на підставі Рішення Виконавчого комітету Сторожницької сільської ради від 14.08.2003 № 29, 2/6 будинку АДРЕСА_1 належить його дружині ОСОБА_3 , 1952 року народження та сину позивача ОСОБА_4 , 1981 року народження по 1/6 відповідно.
Разом із тим, згідно довідки про склад сім`ї виданої Виконавчим комітетом Холмівської сільської ради від 19.10.2020 року № 993 в будинку АДРЕСА_1 , проживають громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , 1952 року народження; ОСОБА_4 , 1981 року народження; ОСОБА_5 , 2003 року народження
Проте як зазначає позивач, згідно витягу з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована в даному будинку.
За твердженням позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає в житловому приміщенні (в будинку) понад чотири роки без поважних причин про що складено Акт обстеження місця проживання громадянки за місцем реєстрації буд. АДРЕСА_1 від 09.07.2020 № 292, представниками Сторожницької сільської ради. Підписанти даного акту засвідчили факт не проживання відповідача з 2016 року. Також позивач зазначає, що відповідач, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі будинком вона не цікавиться.
Як зазначено у позовній заяві, перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.
При цьому у позовній заяві вказано, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, так, ОСОБА_1 , позбавлений можливості до прикладу: оформити субсидію, подарувати та/або продати будинок чи вчиняти будь-які інші дії, що мають юридичний наслідок.
Позивач вважає, що відповідач: ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад 4 роки без поважної причини, окрім того не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому я як співвласник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює мені перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно прохальної частин позовної заяви позивач просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою що втратила право користуванням житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 . Судові витрати по справі стягнути з відповідача.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2020 року у даній справі відкрито провадження, постановлено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує наполягає на задоволенні.
Від відповідача на адресу суду відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань відповідач не подавала.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , надійшли поштою заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримують позовні вимоги, просять задовольнити.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223,280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачу, на праві приватної власності належить 4/6 будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується такими документами:
свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.01.2004 Серія НОМЕР_1 на підставі Рішення Виконавчого комітету Сторожницької сільської ради від 14.08.2003 № та витягом рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2004
свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.02.2004 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2020 № 223303867
свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.09.2020 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.09.2020 № 61589832
договором дарування частини житлового будинку від 16.09.2020 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2020 № 224135042.
Копії вказаних документів додано до матеріалів справи.
Окрім того встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2004 Серія НОМЕР_1 , видане Сторожницькою сільською радою на підставі Рішення Виконавчого комітету Сторожницької сільської ради від 14.08.2003 № 29, по 1/6 будинку АДРЕСА_1 належить моїй дружині ОСОБА_3 , 1952 року народження та моєму сину ОСОБА_4 , 1981 року народження.
Згідно довідки про склад, виданої Виконавчим комітетом Холмівської сільської ради від 19.10.2020 року № 993 що наявна у матеріалах справи, в будинку АДРЕСА_1 , проживають громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : ОСОБА_3 , 1952 року народження; ОСОБА_4 , 1981 року народження; ОСОБА_5 , 2003 року народження
Разом із тим, згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , що додано до матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також зареєстрована в даному будинку.
Факт реєстрації відповідача у спірному будинку підтверджується і довідками, що надані на запити суду, з метою встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , не проживає з житловому приміщенні (в будинку) з 2016 року, та не веде спільне господарство, що засвідчує акт обстеження місця проживання громадянки ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство).
Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач протягом тривалого часу за місцем реєстрації не проживає, а саме із 2016 року. Суду не надано відомостей про те що їй чиняться перешкоди в користуванні житлом. Відзиву на позовну заву від ОСОБА_2 до суду не надходило, жодних пояснень, будь яких доказів відповідачем а адресу суду надіслано не було.
Суд при розгляді даної справи враховує також і те, що позивач не є одноосібним власником спірного майна, його жінка та син мають право власності на вказаний будинок та їх частка становить по 1/6 у кожного. Разом із тим жінка позивача ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4 , залучені до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Від вказаних осіб, до суду надійшли письмові заяви про те, що вони підтримують позовні вимог та просять їх задовольнити.
Суд дослідивши докази що містяться у матеріалах справи, оцінивши їх в сукупності, вважає, що реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_1 створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном.
Відповідно до ч.1 ст383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Такі ж гарантії встановлені і ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відпоівдно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом норм матеріального права, зокрема ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.
Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником 4/6 спірного житлового будинку, а третім особам які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким належить по1/6 спірного житлового будинку, то відповідач не має права порушувати законні права на володіння та користування належного йому частиною будинку зокрема, в тому числі право на проживання в житловому будинку. Власники будинку мають право на володіння та користування належним йому житловим будинком на праві власності незалежно від стосунків, які склалися між сторонами та незалежно від наявності у них іншого житла.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 , не надала суду доказів щодо своїх правових підстав користування спірним житлом, суду не надано відомостей, які б спростовували твердження позивача, право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою що втратили право користування житловим приміщенням а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Відповідно до положень ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, якими передбачено зміст, порядок, захист здійснення права власності та його непорушність, враховуючи вищезназначені обставини, можна погодитись з доводами позивача, що реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає в реалізації його прав власника спірного жилого приміщення, які підлягають відновленню, зокрема, і шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням .
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. .ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , такою що втратила право користуванням житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Позивач - ОСОБА_1 ,зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 .
Треті особа, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача:
ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.