1Справа № 335/9843/21 2/335/3107/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2021 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Шалагінової А.В., за участі секретаря судового засідання Попової С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, б. 107Б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено інвестиційний договір № 15/06/2018-1 від 15.06.2018, за умовами якого інвестор здійснює вклад в господарську діяльність виконавця, а виконавець приймає у власність від інвестора грошові кошти в сумі 78 750,00 грн., що є еквівалентом 3 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору та зобов`язується повернути інвестору суму грошових коштів в національній валюті гривні, що буде еквівалентом 3 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не менше суми в гривнях, що була надана інвестором. За умовами вказаного договору кожного місяця виконавець виплачує інвестору 3% від загальної суми інвестованих коштів до 15 числа місяця, наступного за звітним. Виконавець зобов`язаний повернути інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць договору. Строк дії договору встановлено до 15.06.2019, а щодо фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Також умовами договору передбачено, що за прострочення виконання фінансових зобов`язань винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення.

Крім того, 16.06.2019 між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 15/06/2018-1 від 15.06.2018, згідно із якою, дію вказаного договору було пролонговано до 16.06.2020. Пункти 4.3, 4.4, 8.4 договору № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 викладено у новій редакції, яка передбачає, що процент, під якій надаються інвестиції, складає 2,62% в місяць від загальної суми інвестованих коштів; виплата процентів впродовж 365 днів з дати внесення інвестицій не проводиться, а сума процентів виплачується на 366 день з дати внесення інвестицій; інвестиційні кошти повертаються інвестору в гривні, в сумі, що буде еквівалентна 3 000,00 доларам США та процентів в розмірі 1 091,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент повернення коштів, але в будь-якому разі, не менше суми в гривнях, що була надана інвестором; у разі дострокового розірвання дії договору, виконавець зобов`язується повернути інвестиційні кошти, в такому разі проценти не нараховуються та не сплачуються.

16.06.2020 у зв`язку із закінченням строку дії договору № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення інвестиційних коштів та сплату процентів. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 з урахуванням додаткової угоди та положень ст. 533 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) не виконав, грошові кошти розміром 109 403,15 грн. (інвестиційні кошти та проценти), не сплатив.

Також між сторонами було укладено інвестиційний договір № 12-07-2019-16 від 12.07.2019, за умовами якого інвестор здійснює вклад в господарську діяльність виконавця, а виконавець приймає у власність від інвестора грошові кошти в сумі 206 800,00 грн., що є еквівалентом 8 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору та зобов`язується повернути інвестору суму грошових коштів в національній валюті гривні, що буде еквівалентом 8 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не менше суми в гривнях, що була надана інвестором. За умовами вказаного договору кожного місяця виконавець виплачує інвестору 2,62% від загальної суми інвестованих коштів з 15 до 30 числа місяця, наступного за звітним. Виконавець зобов`язується повернути інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць договору. Строк дії договору встановлено до 12.07.2020, а щодо фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Також умовами договору передбачено, що за прострочення виконання фінансових зобов`язань винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення.

Відповідач частково виконував свої зобов`язання за договором № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 та сплатив позивачу відсотки до січня 2020 р. включно (за період з 12.07.2019 по 31.01.2020). Однак, після останньої оплати в лютому 2020 р. (за січень 2020 р.) відповідач свої зобов`язання виконувати перестав, жодних коштів позивачу більше не сплачував.

16.06.2020 у зв`язку із закінченням терміну дії договору № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 позивач звернувся до відповідача із з вимогою про повернення частини інвестиційних коштів в сумі 4 000,00 доларів США, та проханням перенести 4 000,00 доларів США на новий договір з щомісячною виплатою відсотків. Новий договір відповідачем укладено не було. Відповідач свої зобов`язання за договором № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 з урахуванням положень ст. 533 ЦК України, не виконав, грошові кошти не повернув.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 становить 130 920,75 грн., яка складається з: 109 403,15 грн. - інвестиційні кошти та проценти, 17 521,01 грн. - пеня, 3 996,59 грн. - три відсотки річних, а заборгованість за договором № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 становить 291 393,24 грн., яка складається з: 219 692,00 грн. - інвестиційні кошти, 29 188,04 грн. - проценти, 29 853,64 грн. - договірна пеня за прострочення сплати інвестиційної суми, 6 692,98 грн. - три відсотки річних за прострочення сплати інвестиційної суми, 4 873,51 грн. - договірна пеня за прострочення сплати процентів, 1 093,07 грн. - три відсотки річних за прострочення сплати процентів, а разом за обома договорами 422 313,99 грн.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість загальним розміром 422 313,99 грн. та витрати зі сплати судового збору (а.с. 2-5).

Судом проведено такі процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі з розглядом в порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.10.2021 на 11:00 год., сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 32).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.11.2021 на 10:30 год.

09.11.2021 розгляд справи відкладено на 08.12.2021 на 11:00 год.

У встановлений судом строк представник відповідача не подав відзив на позов.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленням за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак конверти з поштовими відправленнями повернулись до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Пунктом 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Оскільки судові повістки неодноразово направлялись за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та враховуючи, що відповідач не повідомив суд про зміну адреси місцезнаходження, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» було у встановленому порядку вручено судові повістки в день проставлення відмітки про відсутність за адресою місцезнаходження.

Крім того, судові повістки надсилайся на адресу засновника ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» ОСОБА_2 , однак також повернулись на адресу суду неврученими.

Також відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України.

Таким чином, суд доходить висновку, що представник відповідача був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки в судові засідання не повідомив, відзив на позов не подав.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду, а також приймаючи до уваги, що від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача в загальному порядку, без фіксування судового процесу технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між ОСОБА_1 (далі - інвестор) та ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» (далі - виконавець) було укладено інвестиційний договір № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 (а.с. 7-10).

За умовами договору № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 інвестор здійснює вклад в господарську діяльність виконавця, а виконавець приймає у власність від інвестора грошові кошти в сумі 78 750,00 грн., що є еквівалентом 3 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору (п. 4.1 договору) та зобов`язується повернути інвестору суму грошових коштів в національній валюті гривні, що буде еквівалентом 3 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не менше суми в гривнях, що була надана інвестором (п. 4.5 договору).

Також за умовами договору кожного місяця виконавець виплачує інвестору 3% від загальної суми інвестованих коштів до 15 числа місяця, наступного за звітним (п.п. 4.2,4.3 договору).

Виконавець зобов`язаний повернути інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць договору (п. 4.4 договору).

Відповідно п. 3.1 договору строк його встановлено до 15.06.2019, а щодо фінансових зобов`язань - до повного їх виконання.

Умовами п. 7.2 договору передбачено, що за прострочення виконання фінансових зобов`язань винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення.

16.06.2019 між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 (далі - додаткова угода), згідно з якої дію вказаного договору було пролонговано до 16.06.2020 (а.с. 11).

Пункти 4.3, 4.4, 8.4 договору № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 викладено у новій редакції яка передбачає, що процент, під якій надаються інвестиції, складає 2,62% в місяць від загальної суми інвестованих коштів; виплата процентів впродовж 365 днів з дати внесення інвестицій не проводиться, а сума процентів виплачується на 366 день з дати внесення інвестицій; інвестиційні кошти повертаються інвестору в гривні, в сумі, що буде еквівалентна 3 000,00 доларам США та процентів в розмірі 1 091,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент повернення коштів, але в будь-якому разі, не менше суми в гривнях, що була надана інвестором; у разі дострокового розірвання дії договору, виконавець зобов`язується повернути інвестиційні кошти, в такому разі проценти не нараховуються та не сплачуються.

16.06.2020 у зв`язку із закінченням строку дії договору № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою з вимогою про повернення інвестиційних коштів та сплату процентів (а.с. 12).

Також судом встановлено, що між ОСОБА_1 та TOB «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» було укладено інвестиційний договір № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 (а.с. 13-17).

За умовами договору № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 інвестор здійснює вклад в господарську діяльність виконавця, а виконавець приймає у власність від інвестора грошові кошти в сумі 206 800,00 грн., що є еквівалентом 8 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору (п. 4.1 договору) та зобов`язується повернути інвестору суму грошових коштів в національній валюті гривні, що буде еквівалентом 8 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не менше суми в гривнях, що була надана інвестором (п. 4.5 договору).

За умовами вказаного договору кожного місяця виконавець виплачує інвестору 2,62% від загальної суми інвестованих коштів з 15 до 30 числа місяця наступного за звітним (п.п. 4.2, 4.3 договору).

Виконавець зобов`язаний повернути інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць договору (п. 4.4 договору).

Відповідно п. 3.1 договору строк дії договору встановлено до 12.07.2020, а щодо фінансових зобов`язань - до повного їх виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору за прострочення виконання фінансових зобов`язань винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення.

Відповідач частково виконував свої обов`язки за договором № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 та сплатив позивачу відсотки до січня 2020 р. включно (за період з 12.07.2019 по 31.01.2020). Після останньої оплати в лютому 2020 р. (за січень 2020 р.) відповідач свої зобов`язання виконувати перестав, жодних коштів позивачу більше не сплачував.

16.06.2020 у зв`язку із закінченням строку дії договору № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою з вимогою про повернення частини інвестиційних коштів в сумі 4 000,00 доларів США, та проханням перенести 4 000,00 доларів США на новий договір з щомісячною виплатою відсотків (а.с. 18).

Новий договір з відповідачем укладено не було.

Також позивач листом від 06.08.2021 звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за договором № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 та за договором № 12-07-2019-16 від 12.07.2019. Однак, вимоги позивача не були задоволені відповідачем.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Офіційний курс долара США, встановлений Національним Банком України (https://bank.gov.ua) на дату звернення до суду 10.09.2021р., становить 26,7264 грн. за 1 долар США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України).

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті у разі здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Відповідно до розрахунку позовних вимог, внаслідок невиконання відповідачем умов інвестиційних договорів, він має заборгованість перед позивачем за договором № 15/06/2018-1 від 15.06.2018 розміром 130 920,75 грн., яка складається з: 109 403,15 грн. - інвестиційні кошти та проценти, 17 521,01 грн. - пеня, 3 996,59 грн. - три відсотки річних, а за договором № 12-07-2019-16 від 12.07.2019 - 291 393,24 грн., яка складається з: 219 692,00 грн. - інвестиційні кошти, 29 188,04 грн. - проценти, 29 853,64 грн. - договірна пеня за прострочення сплати інвестиційної суми, 6 692,98 грн. - три відсотки річних за прострочення сплати інвестиційної суми, 4 873,51 грн. - договірна пеня за прострочення сплати процентів, 1 093,07 грн. - три відсотки річних за прострочення сплати процентів, а разом за обома договорами 422 313,99 грн. (а.с. 26-29).

Судом встановлено, що відповідач не сплатив заборгованість за вказаними інвестиційними договорами. При цьому відповідач не надав суду належних доказів сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок з урахуванням принципу змагальності в цивільному судочинстві, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Отже, є обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаними інвестиційними договорами загальним розміром 422 313,99 грн.

Підсумовуючи все вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу є обґрунтованими, тому суд задовольняє позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору розміром 4 223,15 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» на користь ОСОБА_1 :

заборгованість за договором № 15/06/2018-1 від 15 червня 2018 р., яка складається з: 109 403 (сто дев`ять тисяч чотириста три) грн. 15 коп. -інвестиційні кошти та проценти, 17 521 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 01 коп. - пеня, 3 996 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 59 коп. - три відсотки річних;

заборгованість за договором № 12-07-2019-16 від 12 липня 2019 р., яка складається з: 219 692 (двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 00 коп. - інвестиційні кошти, 29 188 (двадцять дев`ять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 04 коп. - проценти, 29 853 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн. 64 коп. - договірна пеня за прострочення сплати інвестиційної суми, 6 692 (шість тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 98 коп. - три відсотка річних за прострочення сплати інвестиційної суми, 4 873 (чотири тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 51 коп. - договірна пеня за прострочення сплати процентів, 1 093 (одну тисячу дев`яносто три) грн. 07 коп. - три відсотки річних за прострочення сплати процентів,

витрати зі сплати судового збору розміром 4 223 (чотири тисячі двісті двадцять три) грн. 15 коп.,

а всього стягнути 426 537 (чотириста двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 14 коп.

Рішення складено в повному обсязі 8 грудня 2021 р.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ», , юридична адреса: пр. Соборний, буд. 147, м. Запоріжжя, 69035.

Суддя А.В. Шалагінова