ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/883/19Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/817/69/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 та головного державного виконавця

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2020 року (постановлену суддею Парфенюком В.І., повний текст якої складено 26 жовтня 2020 року) у цивільній справі № 608/883/19 за за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Івано-Франківськ) Харченко Д.А. від 30 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Івано-Франківськ) (далі ДВС) Харченко Д.А. від 30 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 61061012, з участю заінтересованої особи ТОВ "Регіональний земельно-кадастровий центр "Галицькі землі" далі (ТОВ "Галицькі землі").

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що постановою державного від 30 січня 2020 року закінчено виконавче провадження № 61061012 з примусового виконання виконавчого листа №608/883/19 від 10 січня 2020 року про зобов`язання ТОВ Галицькі землі надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 14 травня 2018 року.

З вказаною постановою заявник не погоджується, оскільки рішення суду не є виконаним, так як ТОВ Регіональний земельно-кадастровий центр Галицькі землі не надало інформацію про те, яка оплата за кожен вид робіт в процесі виготовлення технічної документації.

ОСОБА_1 звертався зі скаргою до начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), однак начальник відділу не вжив заходів до скасування незаконної постанови. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2020 року, який також не вжив заходів до скасування незаконної постанови.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження постанови, посилаючись на те, що перед зверненням безпосередньо до суду, він двічі звертався зі скаргою до вищестоящих органів державного виконавця, котрі не вжили заходів реагування при наявності достатніх підстав для цього, що фактично призвело до невиконання в повному обсязі рішення суду в його користь.

На підставі вказаного просить поновити йому строк звернення з скаргою і визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30 січня 2020 року, якою закінчено виконавче провадження № 61061012.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця, а скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Івано-Франківськ) Харченко Д.А. від 30 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 61061012 залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт зазначив, що невиконання судового рішення є триваючим порушенням, а тому строк оскарження постанови не пропущено.

Судом порушено строки розгляду скарги та створено прецедент того, що судові рішення не будуть виконуватися, а також невірно застосовано правову позицію Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі 201/10398/16-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі. Додатково пояснив, що відповідь ТОВ "Регіональний земельно-кадастровий центр "Галицькі землі" не є повною, оскільки не містить інформації про вартість кожного виду робіт, які входять в перелік робіт по виготовленню технічної документації.

Головний державний виконавець Харченко Д.А. апеляційну скаргу заперечив та вказав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Від ТОВ "Регіональний земельно-кадастровий центр "Галицькі землі" надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Чортківського районного суду від 6 листопада 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Галицькі землі" про захист прав споживача. Визнано неправомірною бездіяльність ТОВ "Галицькі землі" у формі ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 14 травня 2018 року. Зобов`язано ТОВ "Галицькі землі " надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 14 травня 2018 року, а саме: надати копію інструкції для виготовлення технічної документації; надати інформацію про те, які роботи входять у виготовлення технічної документації та яка оплата за кожен вид вказаної роботи та в цілому; надати інформацію, чи входить в компетенцію ТОВ "Галицькі землі" встановлення межових знаків, якщо так, то якого виду?

10 січня 2020 року на підставі вказаного рішення Чортківським районним судом було виписано виконавчий лист.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Харченко Д.А. 24 січня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 61061012 щодо виконання виконавчого листа, виданого Чортківським районним судом Тернопільської області в справі № 608/883/19.

24 січня 2020 року в виконавчому провадженні № 61061012 складено акт державного виконавця, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 25 постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 січня 2020 року вручено наручно ОСОБА_2 , резолютивну частину рішення суду в частині зобов`язання ТОВ Галицькі землі доведено до відома.

Згідно листа ТОВ Галицькі землі № 39-01/20 від 27 січня 2020 року слідує, що рішення Чортківського районного суду Тернопільської області в справі № 608/883/19 виконано в повному обсязі, про що свідчить відповідь від 17 грудня 2019 року № 22-12/19, направлена на адресу ОСОБА_1 .. У зв`язку із добровільним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження ВП № 61061012 від 24 січня 2020 року ТОВ Галицькі землі просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

У відповіді ТОВ Галицькі землі від 17 грудня 2019 року № 22-12/19 вказало перелік робіт, які входять у виготовлення технічної документації. Зазначено про те, що вартість робіт на момент робіт становила 600 грн, з розрахунку 150 грн за кожен межовий знак.

Постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30 січня 2020 року закінчено виконавче провадження № 61061012 з примусового виконання виконавчого листа № 608/883/19 від 10 січня 2020 року про зобов`язання ТОВ Галицькі землі надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 14 травня 2018 року.

5 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2020 року, який постановою 06/01 про перевірку виконавчого провадження від 13 лютого 2020 року визнав дії державного виконавця Харченка Д.А. такими, що вчинені відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження.

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав скаргу до начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2020 року. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 направлено відповідь у якій вказано про те, що рішення прийняте за результатами його звернення може бути оскаржено в порядку, визначеному чинним законодавством України.

До суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кушаба І. П. звернувся лише 16 березня 2020 року.

Оскаржуючи постанову ДВС про закриття виконавчого провадження скаржник зазначав, що вона є незаконною у зв`язку з тим, що рішення суду не є повністю виконане, відповідь ТОВ "Регіональний земельно-кадастровий центр "Галицькі землі" не є повною, оскільки не містить інформації про вартість кожного виду робіт, які входять в перелік робіт по виготовленню технічної документації.

Відмовляючи в поновленні строку на звернення до суду зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що скаргу подано із пропущенням десятиденного строку і заявником не наведено об`єктивних підстав для поновлення цього строку, а тому така скарга підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (пункт «а» частини першої статті 449 ЦПК України).

Отже чинне законодавство передбачає, порядок і строки оскарження рішень ДВС.

Частиною другою статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини).

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, суд їх з`ясовує у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2020 року.

Отже, 05 лютого 2020 року заявнику ОСОБА_1 було відомо про наявність постанови від 30 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження і з цього часу слід вважати, що заявник дізнався про порушення його прав.

Таким чином, починаючи з 05 лютого 2020 року, ОСОБА_1 дізнавшись про наявність оскаржуваної постанови, не був позбавлений можливості звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця у межах передбаченого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України строку, однак зі скаргою до суду звернувся лише 16 березня 2020 року.

При цьому, ОСОБА_1 використав захист своїх прав шляхом звернення з скаргами в порядку передбаченому ст. 74 Закону України Про виконавче провадження до начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) і в подальшому до начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), а не шляхом оскарження дій виконавця до суду. Однак, використання ОСОБА_1 , неефективного способу захисту порушених прав не свідчить про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з цією скаргою.

Оскільки питання щодо оскарження рішення виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення врегульовано законом, а саме шляхом подання скарги в десятиденний строк до суду, який видав виконавчий документ, то посилання заявника про поважність пропуску строку звернення до суду через оскарження рішення державного виконавця до вищестоящого керівництва органу ДВС, є необґрунтованими.

ОСОБА_1 звернувся до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, про зміст якої скаржник не міг не бути обізнаним, адже ЦПК України є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства судами загальної юрисдикції, відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.

Таким чином, застосування відповідних процесуальних обмежень було передбачуваним для ОСОБА_1 і тому відповідає принципу юридичної визначеності.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Слід зауважити, що безпідставне поновлення строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Критичній оцінці підлягають доводи апелянта про тривалий розгляд його скарги, оскільки тривалість розгляду скарги не може бути підставою для скасування законного судового рішення.

Щодо застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі 201/10398/16-ц колегія суддів вказує про те, що висновки у вказаній постанові зроблені Верховним Судом у відповідності до діючого законодавства на час розгляду справи, при цьому подальша зміна нумерацій статтей у ЦПК України не може свідчити про невірне застосування судом вказаної постанови до обставин, які склались у даній справі. В даному випадку вказана постанова містить висновки про те, як повинен суд діяти у випадку пропуску заявником строку оскарження постанови ДВС за певних обставин, які встановлені в ході розгляду справи. При цьому апелянтом не наведено підстав для відступу суду від висновків викладених у постанові Верховного Суду від 12.09.2016 року у справі 201/10398/16-ц та не подано доказів про те, що Верховний Суд на даний час відступив від вказаних висновків.

Враховуючи вказане ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до вимог норм ЦПК України і підстав для її скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.