ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1206/19Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/542/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

за участі секретаря - Іванюти О. М.,

та сторін: представника ОСОБА_1 адвоката

Антал В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у місті Тернополі цивільну справу №606/1206/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року про визнання мирової угоди, ухвалену суддею Малярчук В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року до Теребовлянського районного суду із позовом звернувся позивач ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

23 грудня 2019 року сторони подали заяву про затвердження мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за якою:

В порядку остаточної виплати на користь позивача (кредитора) заборгованості за договором позики на підставі розписки від 09 листопада 2017 року, відповідач (боржник) зобов`язується сплатити на користь позивача суму основного боргу за договором позики в розмірі 75000 (сімдесят п`ять) тисяч доларів США готівкою в наступному порядку:

12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача в строк до 15 листопада 2020 року;

12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача в строк до 15 листопада 2021 року;

12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача в строк до 15 листопада 2022 року;

12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача в строк до 15 листопада 2023 року;

12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача в строк до 15 листопада 2024 року;

12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача в строк до 15 листопада 2025 року.

Усі зобов`язання відповідача (боржника) за даною мировою угодою мають бути виконані в іноземній валюті (долари США). Факт сплати відповідачем будь-якого платежу за даною мировою угодою має підтверджуватись власноручною розпискою Позивача (кредитора) про отримання від боржника відповідної суми грошових коштів.

У разі порушення відповідачем встановленого даною мировою угодою строку сплати будь- якого чергового платежу, у позивача невідкладно виникає право стягнення, а у відповідача невідкладно виникає обов`язок сплати залишку усієї суми заборгованості за даною мировою угодою, незалежно від встановлених даною мировою угодою строків сплати наступних платежів.

З моменту та за умови проведення відповідачем із позивачем повного розрахунку за даною мировою угодою в межах встановлених даною мировою угодою строків, усі грошові зобов`язання відповідача щодо сплати на користь позивача заборгованості за договором позики на підставі розписки від 09 листопада 2017 року вважатимуться остаточно припиненими і позивач не матиме до відповідача з даного приводу жодних претензій майнового чи іншого характеру.

В зв`язку з укладенням даної мирової угоди, позивач відмовляється від решти заявлених у даній справі своїх позовних вимог до відповідача про стягнення 20 % річних, нарахованих на суму боргу за вказаний у позові період.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 - звернулася з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що суперечить закону та просить скасувати ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.01.2020 року по справі №606/1206/19.

Зазначала, що про постановлення оскаржуваної ухвали дізналася лише у січні 2021 року, отримавши лист Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Івано - Франківськ) адресований її чоловікові ОСОБА_3 . Згідно даного листа стало відомо про наявність виконавчого провадження ВП№ 63855183, яке відкрито на примусове виконання ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.01.2020 року по справі №606/1206/19.Державним виконавцем також винесено постанову про арешт майна від 04.01.2021 року .

Зазначала, що суд першої інстанції при затвердженні мирової угоди не пересвідчився чи не порушуються за таких обставин права, свободи чи інтереси її як дружини відповідача ОСОБА_3 , без згоди якої укладено мирову угоду про порядок виплати заборгованості за розпискою від 09 листопада 2017 року. Вказувала, що її не було залучено до участі в справі, не з`ясовано питання - чи не суперечать закону умови мирової угоди, чи не порушують її права, оскільки не з`ясовано чи укладений ОСОБА_4 договір позики у формі розписки в інтересах сім`ї чи ні. Незалучення її до участі в справі ні як співвідповідача, ні як третю особу позбавило її права на відзив та надання будь-яких заперечень чи пояснень у суді з приводу заборгованості ОСОБА_3 .

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Костюкович Д.К. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якій він не погоджується з доводами апеляційної скарги посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вказує, що права ОСОБА_2 даною ухвалою суду не порушуються, оскільки позов пред`явлено тільки до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Будь яких вимог до ОСОБА_2 позивач не ставить. Матеріали справи не містять будь яких доказів отримання позики та використання коштів в інтересах сім`ї, а тому права ОСОБА_2 , як дружини відповідача не порушено.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції у справі залишити без змін.

ОСОБА_2 та відповідач у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Так, відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Як вбачається з ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року, судом визнана мирова угода, яка укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стосується виключно отриманих особисто ОСОБА_3 у ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики від 09 листопада 2017 року, які відповідач не повернув у встановлений договором строк та не стосується рухомого та/або нерухомого майна та/або спільного майна подружжя ОСОБА_3 .

Мирова угода по даній справі була сторонами узгоджена, підписана та спільно подана до суду, який, перевіривши, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і стосується прав та обов`язків сторін, визнав її відповідно до вимог законодавства.

Відповідачем ухвала Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Як вбачається з матеріалів справи, у процесі примусового виконання ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП№ 63855183 та винесено постанову про арешт майна від 04.01.2021 року .

Звертаючись з апеляційною скаргою до суду апелянт вказувала на те, що дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не була учасником судового розгляду, однак оскаржуваною ухвалою порушуються її права та інтереси як співвласника майна, оскільки у процесі примусового виконання ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна від 04.01.2021 року, яке є спільним майном подружжя.

При цьому, слід зазначити, що ухвалою визнано мирову угоду про стягнення коштів, а не про звернення стягнення на майно відповідача.

Відповідно до вимог ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним, і відповідачами по справі, і відповідачами в справі суд притягує боржника та особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» надано роз`яснення, згідно з якими вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

У даному випадку, якщо ОСОБА_2 вважає, що дії державного виконавця порушують її законні права та інтереси щодо майна, яке на її думку є спільною сумісною власністю подружжя, то вона вправі звернутися з відповідним позовом (позовами) про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_2 про те, що визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , порушує законні права та інтереси співвласника майна ОСОБА_2 .

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження на підставі ч.3 ст.362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 268, 362 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року про визнання мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 1 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді