ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 641/7343/20

провадження № 22ц/818/1313/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»,

відповідачі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Н.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л.А., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю., Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль» в особі ліквідатора Стадника Т.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року в складі судді Маньковської О.О.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Наталія Віталіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль" в особі ліквідатора Стадника Тараса Романовича про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору купівлі-продажу, укладеного 16 квітня 2015 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. за реєстраційним номером 231, шляхом скасування (припинення) рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Н.В. № 20734758 від 16 квітня 2015 року, скасування (припинення) запису про відкриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, реєстраційний номер 01 від 16 квітня 2015 року, скасування (припинення) запису про право власності № 9397530 від 16 квітня 2015 року та припинити речові права, що виникли на їх підставі, відповідно до визначеного порядку скасування (припинення) записів та закриття розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору купівлі-продажу, укладеного 13 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. за реєстраційним номером 2796, шляхом: скасування (припинення) рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А., індексний номер рішення 23632490 від 13 серпня 2015 року, скасування (припинення) запису про право власності № 10784739 від 13 серпня 2015 року та припинити речові права, що виникли на їх підставі, відповідно до визначеного порядку скасування (припинення) записів та закриття розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору купівлі-продажу, укладеного 14 серпня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. за реєстраційним номером 18579, шляхом скасування (припинення) рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ушивепць О.Ю., індексний номер рішення 42524115 від 14 серпня 2018 року, скасування (припинення) запису про право власності № 27473084 від 14 серпня 2018 року та припинити речові права, що виникли на їх підставі, відповідно до визначеного порядку скасування (припинення) записів та закриття розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» відмовлено; роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», що позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль».

Не погоджуючись з ухвалою судді Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що справа має розглядатися в порядку цивільного, а не господарського судочинства, оскільки позов пред`явлений не до боржника, щодо якого відкрита справа про банкрутство, та не стосується майна боржника, а полягає у вилученні з реєстру записів, що підтверджують факт набуття права власності, адже предметом нікчемних договорів купівлі-продажу є квартира, яка взагалі не є окремим об`єктом нерухомого майна, оскільки створена в процесі самовільної реконструкції нежитлової будівлі, та судове рішення, яким визнано законність її реконструкції, скасовано. Вказав, що спір щодо майна боржника нежитлової будівлі вже вирішений господарським судом, та будь-які права товариства щодо належного йому майна не оспорюються. У разі задоволення позову у цій справі право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль» на нежитлову будівлю як майно банкрута не зазнає жодних змін, оскільки позовні вимоги не стосуються нежитлової будівлі.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, виходив з того, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, адже стосується майна особи, стосовно якої на розгляді господарського суду Харківської області перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юрисдикція господарських справ установлена статтею 20 ГПК України, за змістом, зокрема, пункту 8 частини 1 якої справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Положення статті 20 ГПК України передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справі як за суб`єктним, так і за предметним критерієм.

Ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності з 21 жовтня 2019 року, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернулось до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Н.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л.А., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець О. Ю., Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль» в особі ліквідатора Стадника Т.Р. про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, а саме договорів купівлі-продажу квартири між відповідачами.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 03 листопада 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль» набуло право власності на нежитлову будівлю літ «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 , яке 09 жовтня 2007 року передано в іпотеку.

Постановою Господарського суду Харківської області від 06 грудня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

28 грудня 2012 року у межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль" здійснено відчуження нерухомого майна, належного боржникові шляхом проведення торгів на Товарній біржі "Всеукраїнський торгівельний центр", де було реалізовано належне боржникові наступне майно:

1) нежитлові приміщення підвалу № 1-16 загальною площею 178,3 кв м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193,4 кв м в нежитловій будівлі літ "А-3", загальна площа якої складає 987,1 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв м, нежитлові приміщення 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв м, нежитлові приміщення 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв м, нежитлові приміщення технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв м у нежитловій будівлі літ "А-3", загальна площа якого складає 987,1 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 2);

За результатами торгів з реалізації нерухомого майна переможцями стали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У подальшому ними здійснено перепланування та реконструкцію нежитлових приміщень першого поверху № 1 загальною площею 10,9 кв м, нежитлових приміщень 2-го поверху № 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв м, нежитлових приміщень 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв м, нежитлових приміщень технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв м в літ "А-3" та нежитлових приміщень підвалу № 1-16 загальною площею 178,3 кв м, нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193,4 кв м в літ "А-3".

Внаслідок перепланування та реконструкції нежитлові приміщення стали квартирами готельного типу з технічними та допоміжними приміщеннями, підвалом та технічним поверхом.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02 серпня 2013 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на самовільно реконструйований квартирний (багатоповерховий) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складався з 43 квартир.

16 квітня 2015 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку. Нотаріусом прийнято рішення державного реєстратора щодо відкриття нового розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності.

В подальшому зазначену квартиру неодноразово відчужено, а саме 13 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, та 14 серпня 2018 року ОСОБА_4 відчужено зазначену квартиру ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу. На підставі зазначених договорів внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності.

Однак, ухвалою Господарського суду Харківської області від 25 січня 2017 року визнано недійсними результати торгів у формі аукціону з реалізації майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль», а саме зазначеного нежитлового приміщення; визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22 лютого 2017 року визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтервертикаль» право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, яким визнано законною самовільну реконструкцію нежитлової будівлі в квартирний будинок та визнано право власності на нього за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , та у задоволенні позову відмовлено.

Як вбачається з постанови Східного апеляційного господарського суду від 09 грудня 2020 року ухвалу Господарського суду Харківської області від 22 лютого 2017 року у справі № 5023/5383/12 - скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ліквідатора про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль" права власності на нежитлові приміщення підвалу №1-16 загальною площею 178,3 кв м, нежитлові приміщення 1-го поверху №2-15 загальною площею 193,4 кв м, нежитлові приміщення 1-го поверху №1 загальною площею 10,9 кв м, нежитлові приміщення 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв м, нежитлові приміщення 3-го поверху №1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв м, нежитлові приміщення технічного поверху №1, 2 загальною площею 9,8 кв м в нежитловій будівлі літ "А-3", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ця постанова (справа №5023/5383/12) є чинною.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на підставі договору відступлення права вимоги від 18 листопада 2015 року та додаткової угоди від 27 листопада 2015 року є іпотекодержателем нежитлового приміщення та вважає свої права порушеними, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про реєстрацію права власності за відповідачем на квартиру, яка була частиною цього приміщення, що є перешкодою у зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Посилання представниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на те, що справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки зазначений товариством в позові суб`єктний склад дозволяє розглядати справу в порядку цивільного судочинства та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль" не є відповідачем у справі, спір стосується не майна банкрута, а є суто технічним, пов`язаним зі скасуванням реєстраційних дій, здійснених на підставі договорів, які є нікчемними. На їх позовні вимоги не поширюються положення частини другої статті 7 Кодексу України з процедури банкрутства та пункту 8 статті 20 ГПК України щодо належності спорів з майновими вимогами до боржника до юрисдикції господарських судів, оскільки зміст норми частини 2 статті 7 Кодексу з процедур банкрутства дозволяє зробити висновок, на її думку, що для ідентифікації судового спору, визначеного як «спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна» необхідна сукупність двох наступних обставин: позов повинен бути пред`явлений до боржника та позов повинен стосуватись майна боржника. Також, очевидно, що «майно боржника» повинно існувати в натурі, як об`єкт цивільних прав та нерухоме майно судова колегія відхиляє, оскільки з 2016 року товариство є заставним кредитом у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль", яке на теперішній час триває. Нежитлові будівлі, які по теперішній час зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль", входять до ліквідаційної маси та є іпотечним майном, іпотекодержателем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», яке має право на задоволення вимог за рахунок нежитлових приміщень, які входять до ліквідаційної маси банкрута.

Таким чином в суді апеляційної інстанції було встановлено, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції триває процедура банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль", який в цій справі є третьою особою. Серед майна банкрута є нежитлові приміщення, іпотекодержателем яких є позивач. На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції банкрут є власником спірних приміщень. Зазначене майно віднесено до ліквідаційної маси. Позивач є заставним кредитором у справі про банкрутство.

Враховуючи, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи, судова колегія вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що оскільки оскаржувану ухвалу судді постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.