Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5167/21 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/5167/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що під час ознайомлення з матеріалами розгляду її клопотання від 27 листопада 2015 року відповідач 6 грудня 2019 року допустив істотні порушення вимог законодавства.

Зокрема, їй відмовлено у наданні для ознайомлення документів, які були передані на розгляд постійно діючої комісії стосовно її клопотання від 26 листопада 2015 року. Окрім того, їй безпідставно відмовлено у наданні оригіналів документів, які були використані відповідачем при підготовці висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.

Також вказує, що долучене до її клопотання фото забудови було відсутнє.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач протиправно відмовився розглянути її скаргу щодо порушень працівниками Департаменту містобудування та земельних відносин вимог законодавства. Відповідь на її звернення від 3 січня 2020 року містить висновок, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Внаслідок таких неправомірних дій їй спричинено моральну шкоду, адже вона перенесла душевні страждання та була позбавлена можливості своєчасно та у повній мірі вирішувати свої побутові питання, реалізовувати звички та бажання й задовольняти життєво-необхідні потреби. Перенесений у зв`язку з неправомірними діями відповідача сильний психологічний стрес, постійне напруження призвели до погіршення стосунків з оточуючими, негативно вплинули на її психологічний стан й змусили докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки законодавство України не містить чітко визначених критерії для розрахунку розміру моральної шкоди, ОСОБА_1 , застосувавши мінімальний розмір штрафу й взявши до уваги кількість порушень вимог законодавства, які, як вона вважає, були допущені відповідачем, визначила розмір спричиненої їй моральної шкоди у сумі 38250 грн.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради 38250 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою докази, які підтверджують факт вчинення відповідачем незаконних дій, які призвели до спричинення їй моральної шкоди. Суд не надав правову оцінку діям відповідача, який допустив 9 порушень вимог законодавства під час ознайомлення її з матеріалами розгляду її клопотання від 27 листопада 2015 року.

Зміст відзиву на її позовну заяву свідчить про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки цей документ не відповідає вимогам цивільного процесуального права. Проте, вказана обставина залишилась без належної правової оцінки.

Окрім того, суд не розглянув її заву про визнання довіреності, виданої представнику відповідача, недійсним правочином.

Вирішуючи спір, суд безпідставно застосував норми законодавства, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення. У свою чергу, положення статей 55,56, 124 Конституції України, частини 1 статті 4 , статті 19 ЦПК України, та статті 23 ЦК України, на які міститься посилання у позовній заяві, не були застосовані судом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 6 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до керівника Департаменту містобудування та земельних відносин зі скаргою на дії працівників Департаменту, у якій зазначила, що під час ознайомлення з матеріалами її клопотання від 27 листопада 2015 року їй безпідставно відмовлено у наданні для огляду оригіналів генерального плану, плану « червоних ліній» та плану зонування. Окрім того, при ознайомленні із заявою від 27 листопада 2015 року та додатками до неї, встановлено відсутність фотографії забудови, яка була долучена до цієї заяви.

Листом від 3 січня 2020 року заступник директора Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради повідомив ОСОБА_1 про розгляд її скарги, зазначивши, що їй були надані завірені належним чином фрагменти з генерального плану та плану зонування території м. Житомира, а також плану червоних ліній території, яка її цікавить. При цьому, у листі зазначено, що її твердження щодо відмови у огляді оригіналів цих документів, не відповідають дійсності, оскільки вона ставить під сумнів сам факт, що ці матеріали є оригіналами. Крім того, зазначено, що вона відмовилась вислухати фахові пояснення спеціалістів з даного приводу. Також ОСОБА_1 вкотре роз`яснено, що генеральний план та план зонування території м. Житомира, план червоних ліній це планово-картографічні матеріали, виготовлені Державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.Я. Білоконя.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 правовою підставою своїх вимог зазначила статті 55,56 Конституції України та статтю 23 ЦК України.

Відповідно до положень частин 1 та 5 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до правил статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

Відповідно до частин 3,5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів того, що дії відповідача були неправомірними й призвели до спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди. Та обставина, що, на думку позивачки, при її ознайомленні з матеріалами розгляду клопотання від 27 листопада 2015 року, були порушені вимоги законодавства, не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачці моральної шкоди та не звільняє її від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необгрунтованими та не свідчать про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 16 грудня 2021 року.