Дата документу 03.12.2021
Справа № 501/661/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання - Кочкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Чорноморськ цивільну справу № 501/661/21

за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

відповідача: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

третя особа: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

третя особа: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

предмет та підстави позову: про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,

за об`єднаною позовною заявою ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

до

відповідача: ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

предмет та підстави позову: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участі учасників справи:

позивача за первинним позовом та відповідача за об`єднаним позовом - ОСОБА_6 ,

представника позивача за первинним позовом - ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітньої третьої особи ОСОБА_5 за первинним позовом - ОСОБА_6 ,

відповідача за первинним позовом та позивача за об`єднаним позовом - ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первинним позовом та позивача за об`єднаним позовом - ОСОБА_8 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач за первинним позовом - ОСОБА_1 від 04.03.2021 р. звернулась до суду з позовом до Відповідача за первинним позовом - ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Позов мотивований тим, що квартира АДРЕСА_3 на праві особистої власності належить ОСОБА_2 .. Позивач за первинним позовом з Відповідачем за первинним позовом перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2002 року. Від шлюбних відносин у сторін народились сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Після реєстрації шлюбу Позивач за первинним позовом вселилась в спірну квартиру, як дружина власника житла. З 06.08.2003 року вона, Відповідач та їх малолітні сини, як одна сім`я постійно проживали в спірній квартирі, тобто як члени власника квартири, та зареєстровані у вказаній квартирі АДРЕСА_3 .

26.11.2018 року шлюб між Позивачем за первинним позовом та Відповідачем було розірвано. З цього часу Позивачка разом з синами - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вимушена була переїхати до іншого житла, яке вона винаймає по теперішній час, у зв`язку з тим, що Відповідач змінив замки на вхідних дверях та не пускав Позивачку разом з дітьми у квартиру.

В позові зазначено, що Позивач за первинним позовом не має фінансової можливості самостійно сплачувати кошти за винаймане житло. Більша частина її заробітків витрачається на утримання спільних з Відповідачем синів. Старший син ОСОБА_4 навчається на 3-му курсі денної контрактної форми навчання, що крім сплати контракту потребує й додаткових витрат, менший - ОСОБА_5 відвідує спортивні гуртки, що також потребує додаткових витрат. Відповідач - ОСОБА_2 не сплачує аліменти, не забезпечує своїх синів, не приймає участі у їх вихованні.

На підставі викладеного Позивачка звернулась до суду з відповідним позовом, згідно якого просить суд:

Вселити зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_3 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Від 31.03.2021 року відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 на позов надав відзиви, просив суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі (а.с. 32-34).

05.05.2021 року відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 на позов надала відзиви, просила суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі (а.с. 59-60).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

24.03.2021 року відповідач ОСОБА_2 , наддав до суду заяву про ознайомлення (а.с. 31).

Від 31.03.2021 року відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 на позов надав відзиви, просив суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі (а.с. 32-34).

31.03.2021 року відповідач за первинним позовом надав до суду клопотання про об`єднання справ в одне провадження (а.с. 42-43).

05.05.2021 року відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 на позов надала відзиви, просила суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі (а.с. 59-60).

06.04.2021 року представник позивача за первинним позовом надала до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 48).

21.04.2021 року третя особа ОСОБА_4 наддав до суду заяву, просив слухання справи проводити без його участі, підтримав заявлені вимоги за первинним позовом (а.с. 49).

21.04.2021 року третя особа ОСОБА_5 наддав до суду заяву, просив слухання справи проводити без його участі, підтримав заявлені вимоги за первинним позовом (а.с. 55).

21.04.2021 рок позивач за первинним позовом ОСОБА_9 надала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 58).

18.05.2021 року представник позивача за первинним позовом надала до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 99).

17.08.2021 року представник позивача за первинним позовом надала до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 112).

14.09.2021 року позивач за первинним позовом надала до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 113).

29.10.2021 року представник позивача за первинним позовом надала до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 116).

29.10.2021 року представник відповідача за первинним позовом надав до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с. 117-118).

01.11.2021 року представник відповідача за первинним позовом надав до суду заяву про слухання справи в режимі відеоконференції (а.с. 125-126).

В судовому засіданні представник Позивача за первинним позовом просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові та пояснив, що в провадженні цього ж суду перебуває справа про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 зазначила про неможливість проживання за місцем реєстрації разом з дітьми через те, що ОСОБА_2 змінив замки. Підтримала заявлені позовні вимоги первинного позову, та просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 за первинним позовом та його представник заперечили проти задоволення позову, просили суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що спірна квартира належить Відповідачу на праві власності, Позивачка сама виселилась з вказаної квартири.

Третя особа ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримав вимоги позивача за первинним позовом, зазначив що проживає з матір`ю та братом не за місцем реєстрації та саме мати піклується про нього, виявив бажання проживати з матір`ю за місцем реєстрації.

Третя особа ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримав вимоги позивача за первинним позовом, зазначив що проживає з матір`ю та братом не за місцем реєстрації та саме мати піклується про нього, виявив бажання проживати з матір`ю за місцем реєстрації.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 28).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.04.2021 року клопотання ОСОБА_2 про об`єднання цивільних справ задоволено та об`єднано справи (а.с. 45).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.04.2021 року відкрито провадження суддею Пушкарським Д.В. по справі ОСОБА_2 , до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 93-94).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.04.2021 року суддею Пушкарським Д.В. по справі ОСОБА_2 , до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - виправлено описку (а.с. 96).

16.11.2021 року в судовому засіданні відкрито підготовче судове засідання та протокольно закрито підготовче судове засідання, призначено до слухання (а.с. 127-129).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком вказано ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, зазначено, що від 20.07.2002 року ОСОБА_2 , уклав шлюб з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 8 зворот, 14-15).

Відповідно довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком вказано ОСОБА_2 (а.с. 16).

Відповідно договору оренди житлової площі, ОСОБА_6 винаймає в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 24.03.2020 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 36, 83).

Відповідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 18.06.2020 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 37, 84).

Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 12.08.2020 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 38, 85).

Відповідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 20.10.2020 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 39, 86).

Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 15.12.2020 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 40, 87).

Відповідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 18.02.2021 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 41, 88).

Згідно договору дарування від 02.10.2012 року, ОСОБА_2 отримав в дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 75-79).

Відповідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.11.2018 року ОСОБА_12 та ОСОБА_2 розірвали шлюб (а.с. 80-81).

Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб №15-1130 від 18.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 - зареєстровано ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 82)

В судовому засіданні відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 визнав ті обставини, що після реєстрації шлюбу позивачка за первинним позовом ОСОБА_6 вселилась в спірну квартиру, як дружина власника житла. З того часу вона, ОСОБА_2 , їх малолітній син ОСОБА_4 , а після народження і другий син ОСОБА_5 як одна сім`я постійно проживали в спірній квартирі, тобто як члени власника квартири. Також Відповідач не заперечував щоб їх спільні діти з Позивачем проживали у спірній квартирі але без Позивача.

ОСОБА_2 також суду пояснив, що після того, як вони розлучились з ОСОБА_1 вона пішла з квартири разом з дітьми.

За час не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі вона вдруге уклала шлюб та на цей час її другий чоловік помер.

Проти задоволення первинного позову ОСОБА_2 заперечував.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що вони бажають проживати у спірній квартирі лише з матір`ю, так як це єдина людина яка про них піклується, забезпечує їх та допомагає в навчанні. Їх батько, ніякої участі в їх житті не приймає, навіть бачитись з ними не бажає.

У судовому засіданні позивачка за первинним позовом ОСОБА_1 суду пояснила, що після того як зіпсувались відносини з її першим чоловіком ОСОБА_2 вона пішла з квартири разом з дітьми, тому що їй були створені неможливі умови проживання. До теперішнього часу ОСОБА_2 не надає їй можливості проживання в спірній квартирі разом з дітьми. Змінив замки, здав квартиру в оренду. Позов підтримала, позовні вимоги просила задовольнити.

ІV. Оцінка Суду.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК Української РСР) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12.

Відповідно до частин 2 та 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Суд, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, достатності та достовірності вважає акти щодо не проживання ОСОБА_1 , такими, що підтверджують доводи ОСОБА_1 щодо створення їй та її дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перешкод проживання в спірній квартирі. Тому вважає доводи ОСОБА_1 переконливими.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Суд уважає, що наданими позивачем доказами доведено її вселення у квартиру з 2002 року за згодою власника, як члена його сім`ї - дружина. Позивач із відповідачем протягом тривалого часу вели спільне господарство, мали спільний побут.

В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано будь - яких належних та допустимих доказів на спростування тих обставин, що він не здійснює перешкоди у користуванні квартирою.

Тому суд уважає, що первинний позов підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Щодо вимог зустрічного позову.

Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо.

Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо.

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Тому в даному випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, саме житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації та покладення зобов`язання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі ВГІРІО) ДМУ УМВС провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року справа № 643/18788/15ц вказано, що сам факт зміни власника за будь яким правочином не є автоматичною підставою для виселення особи, зокрема з урахуванням ст. 109 Житлового кодексу України. Цю позицію судді підтверджують Постановою від 13.10.2020 року № 447/455/17.

Підставою для визнання особи такою, що втратила правок користування житловим приміщенням є лише її свідома поведінка, яка свідчить про втрату інтересу до приміщення. Такий висновок зробив ВС у Постанові № 209/2642/18.

Втрати інтересу ОСОБА_1 до житла судом не встановлено.

З зазначених підстав суд прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263 - 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , треті особи - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - задовольнити.

Вселити зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_3 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В об`єднаному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3 та про стягнення судових витрат з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 03 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.