Справа № 211/7973/19
Провадження № 2/0182/814/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рибакової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення різниці у заробітку за час вимушеного простою, стягнення вихідної допомоги при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2019 року позивач звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом.

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2019 року матеріали даної цивільної справи передано за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

15.04.2020 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали вказаної цивільної справи із зазначенням про те, що ухвала суду набрала законної сили.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 року, справу передано в провадження судді Рибакової В.В.

На виконання ухвали суду від 22.04.2020 року позивачем ОСОБА_1 05.05.2020 року подано уточнену позовну заяву (а.с.41-49), якою остаточно просить: скасувати наказ №900/тч-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 » та стягнути з відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь середню заробітну плату у сумі 35525,60 грн. за час вимушеного прогулу з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року, різницю у заробітку у сумі 27115,53 грн. за час вимушеного простою з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 39602,97 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на наступні обставини.

Він працював машиністом електровозу в структурному підрозділі Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом №229/ос від 18.04.2019 року був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України. 05.08.2019 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу у справі №211/2401/19 було скасовано Наказ №229/ос від 18.04.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено на роботі на посаді машиніста електровоза оборотного локомотивного депо Нікополь в Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо; стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2019 року по 05.08.2019 року включно в сумі 48016,89 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов`язкових платежів, стягнуто судовий збір, вказано допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць. Відповідач не виконав вказане рішення суду щодо негайного поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць, на його-позивача заяви не реагував. З 05.08.2019 року по 16.10.2019 року він перебував у вимушеному прогулі. 16.10.2019 року відповідач поновлює його на роботі і видає наказ №900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 ». З вказаного наказу він дізнався, що п.1 наказу від 12.03.2019 року №139/Н машиніст електровоза ОСОБА_1 позбавлений прав керування електровозом, в.о. начальника депо ОСОБА_2 наказує заступнику начальника депо ОСОБА_3 відсторонити від роботи машиніста оборотного депо Нікополь ОСОБА_1 28.10.2019 року він- ОСОБА_1 заявою повідомив ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 не видав наказ про відсторонення його від роботи і не ознайомив його з ним; а начальник служби локомотивного господарства Лоза О.П. наказу №139/Н від 12.03.2019 року не видавав. З наказом №900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 » не згодний.

У зв`язку з тим, що 01.03.2020 року відповідач не виконав п.26 Розділу ІІ Постанови Кабінету міністрів України від 26.01.1993 року №55 «Про Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту» не надав йому можливість скласти відповідні іспити, пов`язані з рухом поїздів, він розірвав трудовий договір з відповідачем відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з 03.03.2020 року. У заяві про звільнення зазначив, що 03.03.2020 року звільняється відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення він не отримав трудової книжки, а також всіх сум, що належать йому від підприємства. З 16.10.2019 року по 03.03.2020 року згідно обліку робочого часу він перебував у умовах простою з розрахунку годинної тарифної ставки машиніста електровоза 44,73 грн.

Зазначив, що протоколом оперативної наради в Департаменті локомотивного господарства АТ «Укрзалізниця» від 12.04.2019 року м. Київ постановлено: подати клопотання на директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника служби локомотивного господарства ОСОБА_4 ; п.4.1 вказати на незадовільний стан якості оформлення матеріалів службового розслідування випадку проїзду забороненого сигналу Нікополь - відсутності наказів про звільнення локомотивної бригади у складі машиніста ОСОБА_1 , помічника машиніста ОСОБА_5 , актів про вилучення прав машиніста та свідоцтва помічника машиніста.

Вважає, що наказ №900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 » є незаконним, таким, що не ґрунтується на вимогах ст.46 КЗпП України, не містить посилання на норми чинного законодавства, що дають підстави для відсторонення позивача від роботи, не містить строк відсторонення від роботи.

Вказав, що перебував у вимушеному прогулі з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року (всього 440 годин), за його розрахунком середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за цей період що складає 35525,60 грн., з розрахунку оплати 80,74 грн. за годину (440 годин х 80,74 грн.). Заробітна плата за час вимушеного простою з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року (всього 753 години) за його розрахунком становить 60797,22 грн., з розрахунку оплати 80,74 грн. за годину (753 години х 80,74 грн.). За цей період ним було отримано заробітну плату в сумі 33681,69 грн., з розрахунку оплати 44,73 грн. за годину. Різниця заробітку за час вимушеного простою з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року за його розрахунком становить 27115,53 грн. (60797,22 грн. - 33681,69 грн. = 27115,53 грн.), яку і просить стягнути. З його розрахунку, середня заробітна плата перед звільненням склала 13200,99 грн. в місяць. Тому розмір вихідної допомоги складає 39602,97 грн., з розрахунку 13200,99 грн. х 3 = 39602,97 грн. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення різниці у заробітку за час вимушеного простою, стягнення вихідної допомоги при звільненні - прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.70,71).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2020 року (а.с.72,73) клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено; витребувано у Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» належним чином завірені копії наступних документів: довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 , розраховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100; наказ № 139/н від 12.03.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; протокол оперативної наради в Департаменті локомотивного господарства АТ «Укрзалізниця» від 12.04.2019 року м. Київ.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.07.2020 року (а.с.98,99) у задоволенні клопотання представника відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Ручка М.В. відмовлено; відзив на позовну заяву повернуто відповідачу Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без розгляду; встановлено додатково строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали; зобов`язано відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Від відповідача надійшов відзив на позов з додатками (а.с.106-118), згідно якого просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві відповідач послався на наступні обставини. По матеріалам службової перевірки 12.03.2019 року директором Регіональної філії «Придніпровська залізниця» було видано наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за №139/Н, де прийнято зокрема наступне: п.1 позбавити права керування локомотивом машиніста локомотива ОСОБА_1 , згідно п.п. б п.12, п.13, та п.18 розділу 2 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого постановою КМУ №55 від 26.01.1993 року; п.2 вилучити у ОСОБА_1 посвідчення на право керування локомотивом та переслати для збереження до служби локомотивного господарства, згідно п.8.1 Положення про порядок видачі посвідчення на право керування локомотивом, у відповідності наказу Укрзалізниці №169-Ц від 08.05.2012 року. В подальшому ОСОБА_1 наказом від 18.04.2019 року №229/ОС був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України, з ним було проведено розрахунок. Рішенням Довгинцівського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2019 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі. На виконання рішення суду позивачу 12.12.2019 року були виплачені кошти середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2019 року по 05.08.2019 року в сумі 48016,89 грн. У зв`язку з затримкою виконання рішення суду середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року в сумі 32215,29 грн. була виплачена позивачу в січня 2020 року. У відповідності з наказом від 16.10.2019 року №900/ТЧ2 ОСОБА_1 відсторонили від роботи машиніста електровоза у зв`язку з тим, що відповідно до наказу від 12.03.2019 року №139/Н п.1 - його позбавлено права керування електровоза, а від іншої, запропонованої йому посади, позивач відмовився. Зазначив, що час простою за період відсторонення від роботи позивачу оплачувався з розрахунку годинної ставки машиніста електровоза 44,73 грн. відповідно до табелю робочого часу з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року. Оплата часу простою розраховувалась з норми годин при 5 денному (40 годин) робочому тижні з тривалістю робочого дня 8 годин, відповідно до графіка роботи позивача. Норма тривалості робочого тижня при 5-ти денному робочому тижні встановлена розпорядженням регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». Баланс робочого часу за цей період склав 773 години, з яких 522 години оплаченого простою 25621,33 грн., 64 години щорічної відпустки - 6676,46 грн., 24 години відрядження 1314, 56 грн. та 163 години не оплаченого часу. Зазначили, що за три місяці середня заробітна плата для вихідної допомоги складає 22382,29 грн., виходячи з середньої зарплати за годину 44,73 грн., середньої зарплати за місяць 7460,96 грн., 7460,96 грн. х 3 = 22382,29 грн. Вказали, що з 04.03.2020 року заробітна плата ОСОБА_1 не нараховується. З жовтня 2019 року складені рапорти і акти щодо періодичного невиходу ОСОБА_1 на робоче місце. Позивач позбавлений права керування локомотивом на підставі наказу №139/Н від 12.03.2019 року. Пункт 69 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою КМУ №457 від 06.04.1998 року, зобов`язує працівників залізничних під`їзних колій підприємств, робота яких пов`язана з рухом поїздів і маневровою роботою на коліях залізниць, під час виконання службових обов`язків на коліях залізниць мати при собі посвідчення встановленого зразка про проходження перевірки щодо здатності виконувати такі роботи. Відсутність посвідчення також може стати підставою для відсторонення працівника.

Позивачем відповіді на відзив не надано.

02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 року, яким внесено зміни зокрема до Цивільного процесуального Кодексу України. Відповідно до Вказаного закону розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального Кодексу України доповнено пунктом 3, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі ст. 185 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Отже з 02.04.2020 року процесуальні строки були продовжені на час дії карантину.

Згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року. 06.08.2020 року процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 року закінчились.

Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.221 КЗпП України, трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.59-69), Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Укрзалізниця»), Код ЄДРПОУ ВП: 40081237.

З протоколу оперативної наради при в.о. начальника Криворізького локомотивного депо №17/ТЧ-2 від 13.02.2019 року (а.с.119-121) щодо розгляду випадку проїзду заборонного показання вихідного сигналу Н1 станції Нікополь у добу 12.02.2019, вбачається, що нарада постановила за порушення вимог п.2.1. Регламенту ЦТ-0107 у частині виконання «Хвилин готовності», п.16.38, 16.40 ПТЕ в частині стеження за сигналами та вимикання справно діючих приладів безпеки, п.3.8 Інструкції ЦТ-0106 в частині недотримання регламенту переговорів між машиністом та помічником машиніста, п.3.18.1, 3.19.1 Інструкції ЦТ-0106 у частині забезпечення ретельного виконання вимог ПТЕ локомотивну бригаду у складі машиніста ОСОБА_1 , помічника машиніста ОСОБА_5 , відповідно до вимог Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1993 року №55 (зі змінами та доповненнями), відсторонити від роботи на займаних посадах та оголосити догани; ТЧК-2 ОСОБА_6 надати подання на службу локомотивного господарства щодо позбавлення посвідчення на право керування локомотивом машиніста ОСОБА_1 у відповідності до вимог п.8.1., п.8.4 додатку 1 наказу Укрзалізниці від 08.05.2012 № 169-Ц та п.13 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.93 №55 (зі змани та доповненнями).

З протоколу оперативної наради в Департаменті локомотивного господарства АТ «Укрзалізниця» від 12.04.2019 року (а.с.80-86,122-128) зокрема щодо розгляду випадку транспортної події-інциденту, проїзду заборонного сигналу Н1 поїздом №2337 з електровозом серії ВЛ8 №451 по станції Нікополь регіональної філії «Придніпровська залізниця» у добу 12.02.2019, вбачається, що нарада постановила вказати на незадовільний стан якості оформлення матеріалів службового розслідування випадку проїзду забороненого сигналу по станції Нікополь відсутності: наказів про звільнення локомотивної бригади, актів про вилучення прав машиніста та свідоцтва помічника машиніста, схема проїзду не затверджена представниками Департаменту безпеки руху, постановляюча частина протоколу наради під головуванням НЗТ не відповідає порядку денному наради (повністю співпадає з випадком проїзду забороненого сигналу по станції Берда).

Наказом відповідача № 139/Н від 12.03.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.87-88,129-130) (згідно з поданням начальника служби локомотивного господарства Лози О.П. від 12.03.2019 року № Т-10/1291) виявлено та встановлено обставини та причини транспортної події проїзду заборонного показання вихідного світлофора НI із наступним розрізом стрілочного переводу №2 без сходження рухомого складу, який стався 12.02.2019 року на станції Нікополь, та наказано: 1) за неналежне виконання трудових обов`язків машиніста електровоза структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 позбавлено права керування локомотивом, згідно з підпунктом б пункту 12, пунктами 13 та 18 Розділу ІІ Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою КМУ від 26.01.1993 року №55; 2) в.о. начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Тисленку В.П. вилучити у ОСОБА_1 посвідчення про право керування локомотивом та переслати для збереження до служби локомотивного господарства, згідно п.8.1 Положення про порядок видачі посвідчення на право керування локомотивом, моторвагонним рухомим складом на мережі залізниць загального користування України, затвердженого наказом Укрзалізниці від 08.05.2012 року №169-Ц; 3) контроль за виконання наказу покладено на начальника служби локомотивного господарства ОСОБА_4 . З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 02.04.2019 року, про що свідчить його підпис на наказі.

Наказом № 229/ос від 18.04.2019 року ОСОБА_1 , машиніста електровоза оборотного локомотивного депо Нікополь звільнено з 18.04.2019 року за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та його відмовою від переведення на іншу роботу, бухгалтерії депо наказано провести з ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства (а.с.135).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2019 року (а.с.21-23) позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано наказ № 229/ос від 18 квітня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновивши ОСОБА_1 на роботі на посаді машиніста електровоза оборотного локомотивного депо Нікополь в Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо; стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2019 р. по 05.08.2019 р. включно, в сумі 48016 (сорок вісім тисяч шістнадцять) гривень 89 коп. без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов`язкових платежів; стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць. Вказаним рішенням встановлено, що в матеріалах справи містяться дві заяви позивача від 27.03.2019 року та 02.04.2019 року, що не оспорюється представником відповідача, щодо згоди ОСОБА_1 на переведення його на посаду помічника машиніста електровозу, на яку відповідач не відреагував, в тому числі й письмовим повідомленням щодо відсутності вакантної посади.. По суті, відповідачем проігноровано вказані заяви та безпідставно звільнено через два тижні після згоди ОСОБА_1 на запропоновані посади, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та його відмовою від переведення на іншу роботу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.11.2019 року (а.с.24-27) апеляційну скаргу відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) залишено без задоволення; рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 05 серпня 2019 року залишено без змін.

Позивач звернувся до відповідача з заявами від 09.08.2019 року та 12.08.2019 року щодо виконання зазначеного рішення суду (а.с.13,14).

16.10.2019 року відповідачем за підписом в.о. начальника депо Тисленко В.П. винесено наказ №900/ТЧ-2 «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 », згідно якого у зв`язку з тим, що згідно п.1 наказу від 12.03.2019 року №139/Н машиніст електровоза ОСОБА_1 позбавлений права керування електровозом, наказано зокрема 1) заступнику начальника депо ОСОБА_3 відсторонити з 16.10.2019 року від роботи машиніста електровоза оборотного локомотивного депо Нікополь ОСОБА_1 , 2) помічнику начальника депо з кадрових питань ОСОБА_6 повідомити ОСОБА_1 про наявні вакансії в депо (додаток №1) станом на 16.10.2019 для вирішення питання переведення його на іншу посаду, в разі відмови від переведення на іншу посаду, ознайомити ОСОБА_1 з графіком робочого часу (додаток №2) з явкою в оборотне локомотивне депо Нікополь, 3) старшому наряднику локомотивних бригад ОСОБА_7 вести облік робочого часу ОСОБА_1 в табелі робочого часу, при умові його явки в оборотне локомотивне депо Нікополь, 4) бухгалтеру ОСОБА_8 оплачувати робочий час ОСОБА_1 на умовах оплати часу простою з розрахунку годинної тарифної ставки машиніста електровоза 44,73 грн. згідно табеля обліку робочого часу ОСОБА_1 (а.с.15).

28.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до в.о. начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» Тисленко В.П. з заявою (а.с.55), в якій виклав наступне. Відповідно до наказу № 900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року наказано заступнику начальника депо ОСОБА_3 відсторонити його - ОСОБА_1 від роботи, але заступник начальника депо станом на 28.10.2019 року не видав такий наказ та не ознайомив його з ним. Він відповідно до його графіку являється у депо на роботу, але з не відомих йому причин не видається маршрут машиніста. Звернув увагу, що у наказі №900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року він посилається на наказ 139/Н від 12.03.2019 року, відповідно до якого він нібито позбавлений права керування електровозом, але начальник служби локомотивного господарства ОСОБА_4 такий наказ не видавав.

03.03.2020 року ОСОБА_1 надав відповідачу заяву (а.с.56-57), в якій зазначив наступне. Рішенням суду його поновлено на його посаді, але до теперішнього часу не виконано судового рішення в частині негайного поновлення його на посаді машиніста електровоза, відповідно до Розділу ІІ п.26 Постанови Кабінету міністрів України від 26.01.1993 року №55 «Про Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту» не надано йому можливість скласти відповідні іспити, пов`язані із рухом поїздів. У зв`язку з тим, що не виконується законодавство про працю, він розриває трудовий договір відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з 03.03.2020 року, пропонує виплатити йому всі суми, що належать йому в день звільнення.

В матеріалах справи наявні документи щодо відсутності ОСОБА_1 на робочу місці у різні дні у період з 16.10.2019 року по 14.02.2020 року (а.с.17,18,145- 151,153).

Згідно Довідки про доходи ОСОБА_1 №573 від 10.06.2020 року (а.с.89), у лютому 2019 року сума заробітної плати склала 5672,29 грн., у березні 2019 року сума заробітної плати склала 0,00 грн., середня зарплата за годину 80,74 грн.

Згідно листа відповідача № 578 від 15.06.2020 року (а.с.136-140), час простою за період відсторонення від роботи ОСОБА_1 оплачувався з розрахунку годинної тарифної ставки машиніста електровоза 44,73 грн., відповідно табелю обліку робочого часу з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року. З 04.03.2020 року заробітна плата машиністу електровоза ОСОБА_1 не нараховується, у зв`язку з тим, що він на робоче місце в оборотному депо Нікополь не з`являвся, про що складені акти. Згідно розрахунку оплати за час простою машиністу ОСОБА_1 з 16 жовтня 2019 року по 03. березня 2020 року (а.с.138-139 Додаток №1), баланс робочого часу з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року склав 773 години, в тому числі 522 години оплаченого простою сума 25621,33 грн., 64 години щорічної відпустки - сума 6676,46 грн., 24 години відрядження сума 1314, 56 грн., 163 години не оплаченого часу. Згідно розрахунку середнього заробітку для виплати вихідної допомоги в разі звільнення по п.3 ст.38 КЗпП України (а.с.140 Додаток №2), за три місяці середня заробітна плата для вихідної допомоги складає 22382,29 грн., середня зарплата за годину дорівнює 44,73 грн., середня заробітна плата за один місяць складає 7460,96 грн. (7460,96 грн. х 3 = 22382,29 грн.).

Згідно розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року, січень 2020 року (а.с.141,142), позивачу виплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року в сумі 32215,29 грн.

Згідно виписки по рахункам відповідача (а.с.143-144), позивачу 12.12.2019 року було виплачено 48016,89 грн. на виконання рішення суду від 05.08.2019 року.

Наявні в матеріалах справи документи (а.с.16,152,154) суд до уваги не приймає, так як вони не стосуються предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Статтею 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином випадки відсторонення працівника від роботи чітко визначені законодавством.

Водночас ст. 13 Закону України «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: - створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; - розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці; - забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; - впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо; - забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; - забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; - організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; - розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці; - здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці; - організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці;

вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 14 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівник зобов`язаний: - дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; - знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; - проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно п.12 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1993 року №55, погодженою з Радою профспілки залізничників і транспортних будівельників України 29.07.1992 року, на працівників залізничного транспорту можуть накладатися такі стягнення: а) догана; б) позбавлення машиністів права керування локомотивом з наданням роботи помічником машиніста, а також позбавлення свідоцтва водія моторно-рейкового транспорту незнімного типу та свідоцтва помічника машиніста локомотива з наданням роботи, не пов`язаної з керуванням локомотивом і моторно-рейковим транспортом, на строк до одного року; д) звільнення. За кожний дисциплінарний проступок може бути накладено лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно п.13 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1993 року №55, погодженою з Радою профспілки залізничників і транспортних будівельників України 29.07.1992 року, позбавлення права керування локомотивом, свідоцтва водія моторно-рейкового транспорту незнімного типу та свідоцтва помічника машиніста локомотива провадиться у разі встановлення вини працівника у виникненні катастрофи або аварії, за проїзд заборонних сигналів (незалежно від наслідків), а також появу (знаходження) на роботі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, підтвердженому в установленому порядку.

Згідно п.18 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1993 року №55, погодженою з Радою профспілки залізничників і транспортних будівельників України 29.07.1992 року, дисциплінарне стягнення, передбачене підпунктом "б" пункту 12 цього Положення, можуть накладати начальники залізниць, метрополітенів.

Управління Держпраці роз`яснює, що при відстороненні працівника від роботи роботодавець має обґрунтувати та врахувати: правову підставу, наслідки відсторонення для інших осіб, законодавчо встановлені гарантії відстороненого працівника на оплату праці, строки відсторонення, які мають відповідати часу, потрібному, щоб усунути причини відсторонення, якщо уповноважений орган не визначив інший строк відсторонення. Роботодавець має видати наказ про відсторонення від роботи. У ньому викладають підстави та строки відсторонення. З наказом працівника ознайомлюють негайно під підпис. Якщо строк відсторонення не визначили в наказі, видається наказ про допуск працівника до роботи, коли усунуть підстави відсторонення.

Як було встановлено судом, наказом № 139/Н від 12.03.2019 року за неналежне виконання трудових обов`язків машиніста електровоза структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 позбавлено права керування локомотивом, згідно з підпунктом б пункту 12, пунктами 13 та 18 Розділу ІІ Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою КМУ від 26.01.1993 року №55 (а.с.129-130). Зазначений наказ не скасовано, не відмінено, доказів протилежного суду не представлено. 16.10.2019 року в.о. начальника депо Тисленко В.П. винесено наказ №900/ТЧ-2 «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 », згідно якого у зв`язку з тим, що згідно п.1 наказу від 12.03.2019 року №139/Н машиніст електровоза ОСОБА_1 позбавлений права керування електровозом, наказано заступнику начальника депо ОСОБА_3 відсторонити з 16.10.2019 року від роботи машиніста електровоза оборотного локомотивного депо Нікополь ОСОБА_1 (а.с.15). Про наказ №900/ТЧ-2 «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 » позивач був обізнаний, що не оспорюється ним у позовній заяві.

Зі змісту позову вбачається, що позивач фактично не згодний з процедурою виконання спірного наказу, що не є підставою для скасування наказу №900/ТЧ-2 «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 » від 16.10.2019 року. Відповідачем було дотримано встановлений законом порядок відсторонення позивача від роботи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги щодо скасування наказу №900/тч-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 ».

Так як у задоволенні позовної вимоги щодо скасування наказу №900/тч-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 » позивачу відмовлено, то не підлягають задоволенню і вимоги позову про стягнення різниці у заробітку у сумі 27115,53 грн. за час вимушеного простою з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року, які тісно пов`язані з первісною вимогою, в якій позивачу відмовлено.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу виплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року в сумі 32215,29 грн., що підтверджено відповідними розрахунками заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.141,142). Позивач своїх заперечень щодо цього не надав, належних та допустимих доказів зворотного не представив. Тому у задоволенні вимоги щодо стягнення з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача середньої заробітної плати у сумі 35525,60 грн. за час вимушеного прогулу з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року слід відмовити за недоведеністю.

Щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні у розмірі 39602,97 грн. суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

За змістом ст. 38 КЗпП України, працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 31.10.2012 року у справі № 6-120цс12, у разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства, ч.3 ст.38 КЗпП України, не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, оскільки поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника значення не мають.

Вказане свідчить про те, що, отримавши заяву працівника про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, роботодавець або задовольняє її, або відмовляє, що має наслідком вирішенням спору, зокрема, судом.

Як вбачається із матеріалів справи, подаючи заяву про розірвання трудового договору з 03.03.2020 року відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України позивач посилався на те, що не виконується законодавство про працю. Згідно матеріалів справи з 04.03.2020 року позивач на роботу не виходив (а.с.155-166). Доказів щодо відмови у задоволенні заяви позивача про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України суду представлено не було.

Відповідач не оспорює звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України, однак не погоджується з розрахунком позивача щодо суми вихідної допомоги при звільненні за ч.3 ст. 38 КЗпП України та навів свій розрахунок у відзиві та у Додатку №2, що додав до відзиву, згідно якого за три місяці середня заробітна плата для вихідної допомоги позивачу складає 22382,29 грн. (а.с.111,140). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що буде відповідати ч.1 ст.44 КЗпП України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати у разі стягнення тримісячного середнього заробітку врегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у тому числі у випадках виплати вихідної допомоги (п.п. «є» п.1 Порядку).

Згідно матеріалів справи час простою за період відсторонення від роботи ОСОБА_1 оплачувався з розрахунку годинної тарифної ставки машиніста електровоза - 44,73 грн., відповідно табелю обліку робочого часу з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року. Згідно розрахунку відповідача (а.с.140) середня заробітна плата позивача за один місяць складає - 7460,96 грн., за три місяці середня заробітна плата для вихідної допомоги складає 22382,29 грн., виходячи з розрахунку 7460,96 грн. х 3 = 22382,29 грн., яка підлягає стягненню.

Дослідивши всі наявні матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути вихідну допомогу при звільненні у розмірі 22382,29 грн., в інших вимогах слід відмовити за недоведеністю.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с.50) за вимогу щодо скасування наказу про відсторонення від роботи. Так як позивачу відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо скасування наказу про відсторонення від роботи, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за цю вимогу.

Враховуючи те, що позивач у відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогу щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні, яку задоволено судом, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст.3,38,44,46,221 КЗпП України, ст.ст.13,14 Закону України «Про охорону праці», ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження за адресою: 49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код ЄДРПОУ - 40081237) про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення різниці у заробітку за час вимушеного простою, стягнення вихідної допомоги при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 22382,29 грн. (двадцять дві тисячі триста вісімдесят дві грн. 29 коп.).

В інших вимогах відмовити.

Стягнути з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова