Справа № 587/1213/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Токаревої В.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старе Село Сумського району Сумської області померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно земельну ділянку загальною площею 2,6674 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області, а саме: площами 0,2431 га, 1,8713 га та 0,5531 га, які належали останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. За життя ОСОБА_2 уклала заповіт на користь позивача. Спадщину позивач прийняла шляхом звернення до Сумської райдержнотконтори з відповідною заявою, однак оформити свої спадкові права вона позбавлена можливості, оскільки в самому заповіті дата його складання і у посвідчу вальному написі відрізняються, зазначені різні дати 07.02.2017 р. і 25.04.2014 р.. Посилаючись на ці обставини, позивач просила визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування після померлої ОСОБА_2 ..

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без його участі.

Представник відповідача Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від них надійшла заява, в якій вони просили справу слухати у їх відсутність, проти позову не заперечували.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на належне померлій майно.

01 листопада 2010 року Сумською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_2 , яка проживає в с. Червоне Сумського району Сумської області був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ № 093330, на земельну ділянку площею 2,6674 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області, а саме: площею 0,2431 га, кадастровий номер :08:003:0213, площею 1,8713 га, кадастровий номер :03:004:0019, площею 0,5531 га, кадастровий номер :03:003:0125 (а.с.6,7).

07 лютого 2017 року ОСОБА_2 уклала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала ОСОБА_1 (а.с.8).

Позивач є єдиною спадкоємицею, спадщину прийняла шляхом звернення до Сумської райдержнотконтори.

Спадкова справа після померлої ОСОБА_2 заведена Сумською райдержнотконторою 23 травня 2017 року за заявою позивача ОСОБА_1 (а.с.25-56).

Згідно копії довідки Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 270 від 22.05.2017 року, ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_2 на території Старосільської сільської ради не посвідчувався (а.с.27).

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом.

З метою оформлення спадщини після ОСОБА_2 представник позивача ОСОБА_4 звернулася до Сумської районної державної нотаріальної контори, але їй було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 572/02-31 від 28.05.2021 року, в якій зазначено, що в матеріалах спадкової справи № 127/2017, відкритої до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , наявний заповіт від її імені, який був посвідчений поза приміщенням органу місцевого самоврядування в лікарській амбулаторії смт. Степанівка Сумського району Сумської області секретарем Степанівської селищної ради Чалик Н.В. за реєстровим № 16, в якому зазначена дата складання «07 лютого 2017 року». В посвідчувальному написі на вказаному заповіті зазначена зовсім інша дата «25 квітня 2014 року» (а.с.14).

Як зазначає позивач, вказаний заповіт був предметом оспорення в суді.

Проте, рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13.09.2018 у цивільній справі № 587/2697/17, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 25.06.2019 та постановою Верховного Суду від 30.09.2019, було відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним даного заповіту (а.с.10-13).

При розгляді вказаної цивільної справи суди встановили (що відображено в їх рішеннях), зокрема що «07 лютого 2017 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Цей заповіт був посвідчений секретарем Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області Чалик Наталією Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 16. У звя`зку з хворобою заповідача ОСОБА_2 заповіт посвідчено в лікарській амбулаторії смт Степанівка Сумського району Сумської області».

Крім того, в постанові Сумського апеляційного суду від 25.06.2019 наголошено, що «згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 на час складання заповіту (07.02.2017) могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦІ ІК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, при розгляді вищевказаної судової справи були встановлені наступні обставини:

- 07 лютого 2017 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 ;

- заповіт був посвідчений секретарем Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області Чалик Наталією Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 16;

- у зв`язку з хворобою заповідача ОСОБА_2 , заповіт посвідчено в лікарській амбулаторії смт. Степанівка Сумського району Сумської області;

- ОСОБА_2 на час складання заповіту (07.02.2017) могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Разом з тим, при посвідчені секретарем селищної ради заповіту, в посвідчувальному написі була допущена технічна помилка (описка) про те що він посвідчений 25 квітня 2014 року, що і стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за цим заповітом.

В постанові від 12.01.2021 у справі № 397/1396/19 Верховний Суд зазначив, що «дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі».

Також в цій постанові Верховний Суд наголосив, що «технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порідку посвідчення. Зазначене не є тими порушеннями, які впливають на форму та посвідчення заповіту, що було б підставою для визнання заповіту недійсним».

Враховуючи усе вищенаведене, можна констатувати той факт, що посвідчений 07 лютого 2017 року секретарем Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області Чалик Н.В. заповіт ОСОБА_2 не є нікчемним чи недійсним.

Враховуючи те, що заповіт ОСОБА_2 відповідає усім необхідним вимогам щодо складання заповіту, з метою оформлення ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, існує необхідність у захисті її прав шляхом визнання права власності на земельні ділянки в судовому порядку.

Отже, враховуючи правовий висновок Верхового Суду, можна стверджувати, що наявність помилки, вказаної державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори у постанові від 28.05.2021 року № 572/02-31, вчиненої при складанні заповіту, не спростовує презумпцію правомірності правочину, оскільки спадкодавець не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною, мала право на складення заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч нею підписаний, має письмову форму, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, відповідно до ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Таким чином, враховуючи встановлену належність померлій ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 2,6674 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області, а саме: площами 0,2431 га, 1,8713 га та 0,5531 га, а також враховуючи відповідність форми заповіту ОСОБА_2 вимогам, встановленим статтею 1247 ЦК України, наявність у заповіті усіх реквізитів, які дають можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, - невизнані права ОСОБА_1 на вказані земельні ділянки підлягають захисту судом шляхом визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на вказані земельні ділянки, що розташовані на території Нижньосироватської (колишньої Червоненської) сільської ради Сумського району Сумської області.

Оскільки земельні ділянки площами 0,2431 га, 1,8713 га та 0,5531 га за життя належали ОСОБА_2 , спадкоємицею після якої є позивач ОСОБА_1 , за наведених обставин позивач має право успадкувати земельні ділянки, Державний акт на які видані на ім`я ОСОБА_2 ..

На підставі викладеного, керуючись підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1261, 1266, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , на земельні ділянки загальною площею 2,6674 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Червоненської сільської ради (на даний час Нижньосироватської сільської ради) Сумського району Сумської області, а саме: площею 0,2431 га кадастровий номер :08:003:0213, площею 1,8713 га кадастровий номер :03:004:0019, площею 0,5531 га кадастровий номер :03:003:0125, які належали померлій на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія СМ № 093330 від 01.11.2010.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко