Справа № 362/4930/21
Провадження № 4-с/362/39/21
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15.09.2021 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про скасування арешту і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Судом отримано вказану скаргу, яку подано в порядку Розділу VII ЦПК України.

Зокрема, вирішуючи процесуальні питання, пов`язані із розглядом даної заяви, слід звернути увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Норма частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» чітко та імперативно визначає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Натомість, із доданих до скарги копії письмових документів вбачається, що ОСОБА_1 не є стороною у виконавчому провадженні.

Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства, визначеного цивільним процесуальним законом суб`єктного складу осіб, які мають право звернення до суду із скаргами на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а також, зважаючи на відсутність будь-якого правового статусу заявника у виконавчому провадженні, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 не має правових підстав для подачі даної скарги, а тому її слід повернути.

Крім того, заявнику слід врахувати наведене нею за змістом скарги посилання на частину першу статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте, заявник звернулася не із позовом, як визначено частиною першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а зі скаргою, що суперечить положенням чинного цивільного процесуального закону.

При цьому, заявником не визначено конкретного державного виконавця рішення, дії чи бездіяльність якого вона оскаржує, що позбавляє суд вирішити питання про правомірність рішення, дій чи бездіяльності конкретного державного виконавця, а не невизначеного кола посадових осіб місцевого територіального органу державної виконавчої служби.

Також, необхідно роз`яснити заявнику, що норми Розділу VII ЦПК України надають сторонам виконавчого провадження право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Натомість заявник у скарзі не оскаржує жодних дій, бездіяльності чи рішення державного виконавця, а заявляє вимоги про скасування арешту і зобов`язання вчинити дії.

Отже, прохальна частина скарги не відповідає суті і процесуальній природі оскарження дій, бездіяльності чи рішення державного виконавця та прямо суперечить правовим засадам розгляду скарг в порядку Розділу VII ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 257 261, 447 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про скасування арешту і зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення особі.

Cуддя