ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/556/21
Провадження № 22-ц/4820/1801/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №682/556/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року (суддя Зеленська В.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 вказував, що він є власником земельної ділянки площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на якій ним в 2012 році був збудований гараж, а право власності зареєстровано 08.10.2020. Проте, як зазначив ОСОБА_1 , після завершення будівництва ОСОБА_3 самовільно зайняв цей гараж і не погоджувався на його звільнення. Позивач посилається на те, що діями відповідача йому завдано майнову та моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях. Тому позивач просив зобов`язати ОСОБА_3 протягом місяця звільнити самовільно зайнятий гараж АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:011:0305; не здійснювати перешкод в майбутньому на право власності на гараж та земельну ділянку; стягнути з відповідача 2000 грн майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3 в частині стягнення майнової шкоди і провадження у цій частині закрито.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 звільнити гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0305 та належить на праві власності ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що з 2011 року по 2012 рік ним було проведено фінансування будівництва гаража по АДРЕСА_1 та сплачено 40 000 грн, однак вподальшому головою ГК «Сонячний» було повідомлено відповідача, що земельна ділянка, на якій був побудований гараж, виділена ОСОБА_1 , який відмовився від його будівництва, у зв`язку із чим останньому були повернуті кошти, що надані для фінансування будівництва і після закінчення будівництва гаража ОСОБА_1 мав переоформити нерухомість на ОСОБА_3 . І після закінчення будівництва спірного гаража у 2012 році ОСОБА_3 гаражним кооперативом було передано гараж як законному власнику і з того часу він ним користувався.

ОСОБА_3 вказує, що в листопаді 2017 року ОСОБА_1 звертався із позовною заявою до нього та голови гаражного кооперативу про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, однак за його ж заявою, позов залишено без розгляду, адже він погодився, що гараж на законних підставах належить ОСОБА_3 .

Крім того, апелянт посилається на те, що в ході розгляду справи встановлено, що спірний гараж був побудований у 2012 році та перебуває у володінні ОСОБА_3 , а реєстрація права власності в 2020 році за ОСОБА_1 не дає підстав вважати, що гараж є власністю останнього. Апелянт зазначає, що позивач звернувся до нього не з негаторним, а з віндикаційним позовом, адже в даному випадку ОСОБА_1 хоч і є власником гаража, проте у його володінні він не перебував, так як з 2012 року володіє та користується майном відповідач. Таким чином, апелянт вважає, що оскільки позов є віндикаційний, тому до нього має бути застосовано строк позовної давності. Так, апелянт вказує, що в суді першої інстанції ним заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності, але суд зробив висновок, що право власності на спірний гараж у позивача виникло після його державної реєстрації 06.10.2020, однак з таким висновком відповідач не погоджується, так як про порушення свого володіння гаражем позивачу було відомо ще у 2012 році.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка для будівництва індивідуального гаража належить позивачу на праві власності та ніколи не належала гаражному кооперативу «Сонячний». ОСОБА_1 зазначає, що ним було здійснено будівництво гаража на цій земельній ділянці в 2012 році, що і підтвердили свідки зі сторони відповідача в судовому засіданні. Позивач вважає, що відповідач не надав суду доказів про правомірне набуття ним права власності на спірний гараж.

Апелянт ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили, просять оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:011:0305 площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ № 807850 від 06 червня 2011 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245044699 (а.с.7, 8).

ОСОБА_1 за період з 2011 року по квітень 2021 рік сплачував плату за вказану земельну ділянку, що підтверджується листом ГУ ДПС у Хмельницькій області від 22.04.2021 № 4803/6/22-01-24-06 (а.с.39).

В 2010 році на замовлення ОСОБА_1 ПП ОСОБА_5 виготовлено Проект на будівництво індивідуального гаража на приватній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а 10.09.2010 забудовником ОСОБА_1 отримано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № НОМЕР_2 для будівництва гаража (а.с.60-67,68).

10.09.2010 між ПП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір на виконання робіт, а саме: ведення авторського нагляду за будівництвом гаража по АДРЕСА_1 та відповідно до наказу № 184 від 10 вересня 2010 року «Про призначення відповідального за веденням авторського нагляду при будівництві гаража по АДРЕСА_1 » ПП ОСОБА_6 приступив до ведення авторського нагляду за виконанням робіт по будівництву гаража по АДРЕСА_1 (а.с.69, 70 -71).

06.10.2020 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації та наказу про присвоєння адреси від 14.01.2020 ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на гараж площею 20,4 кв.м. з підвалом площею 2,8 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0305 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227294574 (а.с.9).

ОСОБА_3 05.09.2011 сплатив вступний внесок за гараж № НОМЕР_3 в ГК «Сонячний» в сумі 25000 грн, 18.10.2011 - 5000 грн та 17.07.2012 - 10000 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № 58, № 98 та №48 (а.с.52).

17.10.2011 між ОСОБА_3 та ГК «Сонячний» укладено Договір № 40 на пайову участь у будівництві, відповідно до якого ГК «Сонячний» прийняв ОСОБА_3 у пайове будівництво гаражного кооперативу ГК «Сонячний» шляхом фінансування ОСОБА_3 будівництва в обсягах та в порядку, що передбачені Договором. Строк закінчення будівництва і здачі гаража в експлуатацію 30 квітня 2012 року (п.п.1.3).

Відповідно до п.п.1.4 зазначеного Договору протягом 45 днів після закінчення будівництва гаража і здачі його в експлуатацію ГК «Сонячний» зобов`язується передати ОСОБА_3 у власність гараж № НОМЕР_3 площею 24 кв.м. з підвальним приміщенням розміром 2м х 4м у гаражному кооперативі з наданням усіх необхідних документів на цей гараж, а також сприяти ОСОБА_3 в оформленні права власності на нього (а.с.51).

26.02.2018 ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_3 було виготовлено технічний паспорт на гараж за адресою АДРЕСА_1 (а.с.72-76).

Задовольняючи частково позов та зобов`язуючи ОСОБА_3 звільнити гараж, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , будучи власником спірного майна, має право відповідно до ст. 387 ЦК України на його витребування у відповідача і строк позовної давності позивачем не пропущено, адже він звернувся до суду в трирічний строк з дня реєстрації свого права власності на спірну нерухомість. Разом з тим, не доведено ту обставину, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного майна, а тому його заперечення про те, що позивач може лише вимагати захист свого права шляхом віндикації і ним пропущено строк позовної давності є помилковими. Та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди, суд виходив із засад розумності та справедливості і з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань через порушення права власності позивача на майно.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею першою Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).

В силу положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що обставини, зазначені в рішенні суду не відповідають дійсності є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:011:0305 площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 . На замовлення останнього в 2010 році ПП ОСОБА_5 виготовлено Проект на будівництво індивідуального гаража на приватній земельній ділянці за зазначеною адресою і 10.09.2010 забудовником ОСОБА_1 отримано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № НОМЕР_2 для будівництва гаража. А 10.09.2010 між ПП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір на виконання робіт та 06.10.2020 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації та наказу про присвоєння адреси від 14.01.2020 ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на гараж площею 20,4 кв.м. з підвалом площею 2,8 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0305 по АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи і спростовують твердження апелянта про відсутність підстав вважати, що спірний гараж 2012 року забудови, який перебуває у володінні відповідача є власністю ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на не врахування судом першої інстанції те, що позов ОСОБА_1 є негаторний, судова колегія вважає їх неспроможними.

Так, відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 30.07.2019 по справі № 926/3881/17, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПУ України підлягає до застосування до спірних правовідносин.

Встановивши, що ОСОБА_1 отримав 06.06.2011 Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ №8076850 з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 , зареєструвавши 17.02.2021 своє право власності; 11.12.2019 отримав зареєстровану Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ХМ 07: гараж площею 20,4 кв.м. з підвалом площею 2,8 кв.м.; наказ управління містобудування та архітектури виконкому Славутської міської ради №5-1/20ОД «Про присвоєння адреси» від 14.01.2020, зареєструвавши своє право власності на зазначений гараж 06.10.2020, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач є власником спірного гаража.

Також судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 без законних на те підстав перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися спірним майном, адже відповідач в порушення вимог ст. 328 ЦК України не є добросовісним набувачем цього майна, тому зазначений спір є саме негаторним позовом. І виходячи з часу набуття позивачем у власність спірного майна, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог.

Посилання апелянта на правові висновки, що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц та в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №686/16196/15-ц колегія суддів відхиляє, оскільки обставини у цих справах не є подібними.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай