13.09.2021 Справа № 756/7770/21
Унікальний номер 756/7770/21
Номер провадження 2/756/4655/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Панченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «ПУМБ»), в якому просив суд: визнати неправомірними дії АТ «ПУМБ» в частині автоматичного списання з карткових рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , належних ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 1 від 30 вересня 2017 року, № 201 від 21 вересня 2019 року та № 01 від 15 липня 2020 року та стягнути їх на свою користь в розмірі 32887, 91 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що він відкрив карткові рахунки IBAN НОМЕР_1 та IBAN НОМЕР_2 для отримання та переказу коштів для власних потреб у відділенні відповідача. Згідно заяви № 01 від 30 вересня 2017 року, заяви № 201 від 21 вересня 2019 року та заяви №01 від 15 липня 2020 року приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та йому надано кредитні кошти на споживчі потреби.

Аналізуючи банківські виписки з онлайн банкінгу, позивачу стало відомо, що з банківських рахунків IBAN НОМЕР_1 та IBAN НОМЕР_2 , АТ «ПУМБ» регулярно здійснює одностороннє автоматичне списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за моїми кредитними рахунками наявними у АТ «ПУМБ». На дату звернення з позовом, загальна сума списаних в односторонньому порядку коштів складає 32 887,91 гривень.

Позивач звернувся до відповідача зі заявою 07 травня 2021 року про повернення безпідставно списаних грошових коштів, проте на час звернення до суду грошові кошти йому не повернуто.

Посилаючись на те, що умовами укладеного договору позивач не узгоджував та не надавав згоду на автоматичне списання грошових коштів з власних рахунків на погашення заборгованості, вважає дії відповідача неправомірними. Посилаючись на ту обставину, що звертався до суду за захистом прав щодо укладених кредитних договорів із відповідачем, конкретні умови та правила банківських послуг йому не надавались для ознайомлення, він їх не підписував на час укладання заяви про приєднання, просить суд задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2021 року визначено головуючим суддю Шролик І.С.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду.

Від представника відповідача АТ «ПУМБ» 22 червня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог просить суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зауважує, що між сторонами було укладено три кредитні договори. На час автоматичного списання грошових коштів з рахунків позивача, відкритих в банку діяла редакція Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО) від 12 серпня 2020 року та від 15 березня 2021 року, умови якої передбачають договірне списання. Також умови ДКБО передбачали договірне (автоматичне списання) й в редакціях, що діяли на час укладання кредитних договорів.

На виконання ухвали суду про витребування доказів представником відповідача надано суду 18 серпня 2021 року розрахунки заборгованості. виписки по рахункам. Відкритих на ім`я позивача, меморіальні ордери про зарахування списаних грошових коштів на виконання рішення суду. Також надані окремо письмові пояснення від 18 серпня 2021 року щодо списання грошових коштів ДКБО від № 01 від 30 вересня 2017 року та за № 1201 від 21 вересня 2019 року.

Від позивача 26 серпня 2021 року на адресу суду надішли письмові пояснення щодо заперечень, в яких позивач зазначає, що заявлені вимоги не були предметом розгляду в інших справах, уточнив розмір суми автоматично списаних грошових коштів.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених в позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Звернув увагу суду, що відповідачем не надано доказів, з якою редакцією умов та правил його було ознайомлено, яка передбачала автоматичне списання з його рахунку грошових коштів, яка діяла на час укладання кредитних договорів, вважає, що на час автоматичного списання грошових коштів з його рахунку по заробітній платі була відсутня будь- яка заборгованість за кредитними договорами, він не узгоджував та не погоджував умови кредитування в частині можливості одностороннього списання грошей з його поточних рахунків відкритих у відповідача, тому вважає дані дії неправомірними.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягала на відмові ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Звернула увагу суду, що умови та правила приєднання розміщені на офіційному сайті банку, є в загальному доступі із зазначенням поточної редакції. Стосовно позовних вимог позивача щодо безпідставного списання грошових коштів за 2020 рік ухвалено судове рішення, яке виконано відповідачем на підтвердження чого надано два меморіальні ордери на суму по 8970,00 грн. кожний. Позовні вимоги в частині автоматичного списання вважають такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що ДКБО є публічною частиною договору в умовах якого передбачено право банка при настанні строків виконання грошових зобов`язань списання грошових коштів в межах платіжного ліміту з рахунків клієнта. Отже ці умови договору вважають узгодженими, між сторонами.

Вислухавши позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі надані як в обґрунтування заявленого позову та й в спростування заявлених вимог, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами підписано три заяви про на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування заява № 01 від 30 вересня 2017 року, № 1201 від 21 вересня 2019 року та заява № 801 від 15 липня 2020 року (а.с. 15-17).

Окрім того, на ім`я ОСОБА_1 у АТ «ПУМБ» відкрито карткові рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Згідно інформації про рух коштів по зазначеним рахункам в період з 18 вересня 2020 року по 06 травня 2021 року по рахунку НОМЕР_2 та в період з 05 березня 2002 року по 03 липня 2020 року по рахунку НОМЕР_1 було проведено автоматичне списання грошових коштів (а.с. 12-14).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26 січня 2021 року (справа 756/8348/20) задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано неправомірними дії АТ «ПУМБ» в частині автоматичного списання з карткового рахунку ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1 від 30 вересня 2017 року. Стягнути з АТ «ПУМБ» на його користь неправомірно списані кошти у розмірі 10624, 74 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 25 березня 2020 року (справа 756/16669/19) задоволено позов ОСОБА_1 визнано недійсним пункт 4 кредитного договору № 1201 від 21 вересня 2019 року, який передбачає щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 % від суми наданого споживчого кредиту, що еквівалентно 1794,00 гривень у кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк». Визнано недійсним графік платежів договору № 201 від 21.09.2019, яким затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в частині встановлення суми щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1794,00 гривень. Зобов`язано АТ «ПУМБ» зарахувати сплачену ОСОБА_1 комісію за обслуговування кредитної заборгованості за весь час дії кредиту в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом № 201 від 21.09.2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Між сторонами виник спір стосовно правомірності автоматичного списання відповідачем АТ «ПУМБ» грошових коштів, що перебували на карткових рахунках позивача з метою погашення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надано тексти заяв на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які не містять положення про його згоду на автоматичне списання наявних в нього грошових коштів на відкритих карткових рахунках на погашення кредитної заборгованості (а.с. 15-17).

Заперечуючи проти позову представник відповідача надала суду до відзиву Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 10 червня 2017 року, від 12 червня 2019 року, від 15 березня 2021 року, які діяли на час автоматичного списання, що на її думку, доводить правомірність дій відповідача (а.с. 38-58).

Але, суд не може погодитися із твердженням представника відповідача про правомірність автоматичного списання грошових коштів з рахунку позивача, з огляду на редакцію умов на час проведення автоматичного списання. З огляду на відсутність у заяві відомостей про конкретні запропоновані умови публічної пропозиції та відсутність у заяві на приєднання домовленості сторін про надання права відповідачу автоматичного списання грошових коштів з будь-якого рахунку відкритого на ім`я позивача, надані АТ «ПУМБ» Публічні пропозиції на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеної між сторонами заяви на приєднання, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Публічні пропозиції АТ «ПУМБ» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність у справі наданих представником відповідача декілька редакцій ДКБО не мають правового значення, оскільки визначальним є не безпосередньо вид та характер домовленостей, тобто умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору, з огляду на те, що одразу після автоматичного списання грошових коштів з його рахунку він звернувся з вимогою про їх повернення та заперечував, факт надання своєї згоди на такі умови кредитування.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою- споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Частинами 1-3 ст. 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

У досліджених судом заявах № 201 від 21 вересня 2019 року та № 01 від 15 липня 2020 року відсутні умови про те, що позивач доручав відповідачу проводити автоматичне договірне списання з будь-якого іншого рахунку, відкритого у АТ «ПУМБ», грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, надані відповідачем публічні пропозиції не містять підпису позичальника, тому приходжу до висновку, що АТ «ПУМБ» безпідставно списує грошові кошти з банківських рахунків позивача рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на погашення кредитної заборгованості.

Проте, досліджуючи інформаційні довідки про рух коштів по рахункам ОСОБА_1 НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та досліджуючи текст його позовної заяви в редакції від 09 листопада 2020 року проходжу до переконаня, що позовні вимоги про автоматичне списання грошових коштів за 05 березня 2020 року, 03 квітня 2020 року, 05 травня 2020 року, 05 червня 2020 року, 03 липня 2020 року на загальну суму 10624,67 грн. були предметом судового розгляду та щодо них ухвалене судове рішення. Твердження позивача що автоматичне списання було в інші дні спростовуються поданою позивачем випискою, згідно якої автоматичне списання грошових коштів відбувалось у вищезазначені дати, а зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості відбувалось на наступний день.

Згідно досліджених судом інформаційних довідок про рух коштів по рахункам відкритим в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_1 приходжу до висновку, про неправомірність списання з карткового рахунку НОМЕР_2 грошових коштів, що належать ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 201 від 21 вересня 2019 року та № 01 від 15 липня 2020 року в загальному обсязі 15482,05 грн., а саме : 06 травня 2021 року в сумі 7958,52 грн., 05 травня 2021 року - 105,21 грн., 05 травня 2021 року -6848,32 грн., 14 квітня 2021 року - 100 грн., 18 вересня 2020 року - 470 грн.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що грошові кошти списані з рахунка 18 вересня 2020 року в сумі 470 грн. зараховані на погашення комісії та в подальшому на виконання судового рішення повернуті позивачу. З огляду на розрахунок заборгованості за договором № 201 від 21 вересня 2019 року, зазначена сума 469,65 грн. проведена 18 вересня 2020 року та зарахована як часткове погашення щомісячного платежу 1666,30 грн. по сплаті за тілом суми кредиту, про що зазначено у розрахунку, що спростовує твердження відповідача, що ці кошти спрямовані на погашення комісії.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині визнання неправомірними дії АТ «ПУМБ» щодо автоматичного (договірного) списання з карткового рахунку НОМЕР_2 грошових коштів, що належнать ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 201 від 21 вересня 2019 року та № 01 від 15 липня 2020 року та стягнення на користь позивача неправомірно списані кошти в сумі 15482,05 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення автоматично списаних коштів в сумі 10624,67 грн. слід відмовити, оскільки були предметом розгляду в іншій справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Отже, судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача АТ«Перший Український Міжнародний Банк» на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133, 141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в частині автоматичного (договірного) списання з карткового рахунку НОМЕР_2 грошових коштів, що належнать ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 201 від 21 вересня 2019 року та № 01 від 15 липня 2020 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 неправомірно списані кошти з карткового рахунку НОМЕР_2 в сумі 15482,05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13 вересня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик