Дата документу 07.09.2021 Справа № 321/499/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/499/21
Провадження №22-ц/807/2925/21
Головуючий в 1-й інстанції - Ігнатьєв Д.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року, ухвалене у смт Михайлівка (повний текст рішення складено 11 червня 2021 року) у справі за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначає, що 12 березня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено заяву про приєднання № б/н до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Шляхом підписання Заяви про приєднання до ДКБО фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідач беззастережно приєднався до ДКБО в редакції, яка на день підписання Заяви на приєднання розміщена інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно до п.3.4.1 заяви банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок. Відповідачу встановлено кредит в розмірі 14 000,00 грн. на строк користування кредитом на 60 місяців. Відповідач не виконав зобов`язання по договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 13 485,21 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року, позовну заяву акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код , місце знаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 48) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитом задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в сумі 8777,30 грн.(вісім тисяч сімсот сімдесят сім гривень тридцять копійок).

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у сумі 1477,54 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят сім гривень п`ятдесят чотири копійки).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що між сторонами у справі укладено кредитний договір, умови якого відповідачем у повному обсязі не виконані, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути. Оскільки вимоги позову доведені належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач підписав Заяву на встановлення (збільшення) кредитної лінії (Кредиту) від 12.03.2018 р. (далі - Заява від 12.03.2018 р.) (а.с.18-19).

Цією заявою відповідач попрохав позивача надати йому кредит в національній валюті на споживчі потреби шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 (п. 3.2 Заяви від 12.03.2018 р.).

В п. 3.3 Заяви від 12.03.2018 р. відповідач погодився, що йому може бути встановлений бажаний розмір кредиту в сумі 14000 грн., а також максимальний розмір кредиту 25000 грн. Також в цьому пункті зазначений строк кредитування 60 місяців з можливим подовженням на той саме строк.

Пунктом 3.6.1 Заяви від 12.03.2018 р. сторони погодили розмір процентів річних (35%) за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 3.7 Заяви від 12.03.2018 р. клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 3.8 Заяви від 12.03.2018 р. комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит становить 2,5 % від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах, касах банку з використанням платіжного терміналу.

Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 12.03.2018 р. укладений кредитний договір.

З «Розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 18.03.2021 р. позичальник ОСОБА_1 договір №1322138 від 27.11.2017 р.» (а.с.4-6) заборгованість відповідача перед Банком становить 13485,21 грн., з яких; заборгованість за кредитом 9092,64 грн.; заборгованість по пені 2999,28 грн.; комісія 190,57 грн.; розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 662,89 грн.; розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 187,94 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 129,02 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 222,87 грн.

Задовольняючи вимоги позову частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, розміру 3% річних на суму простроченого кредиту, розміру 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту, є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору, між тим розмір вказаної заборгованості підлягає зменшенню на суму погашення здійсненого на час розгляду справи. Вимоги щодо стягнення пені та комісії є недоведеними, оскільки їх стягнення не передбачено умовами договору.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "Державний ощадний банк України").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як зазначено позивачем, договір приєднання складають заяви позичальника і умови договору банківського рахунку, а також договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Виходячи із поняття договору, наведеного в положеннях цивільного законодавства, саме заява позичальника та доведені до його відома положення Умов договору банківського рахунку, договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що стосуються особливостей певного виду кредитування, повинні містити умови договору між сторонами.

Між позивачем та відповідачем 12.03.2018 р. укладений кредитний договір, що не заперечувалось відповідачем ОСОБА_1 . Із розрахунку заборгованості (а.с.4-6), встановлено, що заборгованість відповідача за кредитом становить 9092,64 грн., зазначена сума заборгованості, яка існувала станом на 18.03.2021 року відповідачем не спростована.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 2999, 28 грн. Підставою для нарахування пені позивач зазначає п. 9.1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Однак, наявний в матеріалах справи Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 20-23) набрав чинності 04.04.2018 р., а договір між сторонами укладений 12.03.2018 р. Вказаний Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи Заяву від 12.03.2018 р., погодився на приєднання до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який набрав чинності після підписання відповідачем Заяви від 12.03.2018 р.. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів умови саме Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який набрав чинності 04.04.2018 р. та погодився з його умовами, зокрема з тими умовами, які передбачають сплату пені. У зв`язку з викладеним суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 2999, 28 грн. пені не підлягає задоволенню.

Пунктом 3.8 Заяви від 12.03.2018 р. сторони погодили, що комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит становить 2,5 % від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах, касах банку, з використанням платіжного терміналу.

З наданого позивачем «Розрахунку заборгованості за комісією, пенею та 3 % річних за несвоєчасну сплату комісії» вбачається, що сума боргу за комісією за період з 06.12.2017 р. по 26.04.2018 р. становить 190,57 грн. Однак в цьому розрахунку не зазначено коли відповідач знімав готівкові кошти зі своєї картки, в якому розмірі. Також позивачем не обґрунтовано та не надано доказів щодо того, чому ця комісія не знята при знятті вказаних готівкових коштів (як це передбачено пунктом 3.8 Заяви від 12.03.2018 р.), тому вимога щодо стягнення з відповідача комісії в розмірі 190,57 грн. є недоведеною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши наявність заборгованості у відповідача за укладеним кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо доведеності вимог позову в частині стягнення розміру 3% річних на суму простроченого кредиту - 662,89 грн., розміру 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 187,94 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 129,02 грн. та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 222,87 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що після подання позову, були списані грошові кошти з рахунку відповідача в рахунок погашення його боргу перед позивачем, а саме: 13.04.2021 р. було списано 759, 03 грн. та 18.05.2021 р. було списано 759, 03 грн. Тобто на погашення заборгованості позивач з рахунку відповідача списав грошових коштів на загальну суму 1518,06 грн.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 534 ЦК України, обґрунтовано зменшено встановлений розмір заборгованості за кредитним договором з урахування погашення до 8777,30 грн. - заборгованості за кредитом.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду, вказуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 07 вересня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко