Справа № 648/2193/21
Провадження № 2/648/846/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року с.м.т. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Бугрименка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Тищенко Т.Б.,

представника відповідача Литвинця С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №32891 від 18 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованості за договором в розмірі 29900 гривень. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами відсутні кредитні правовідносини, договір позивач не підписував. Крім того, виконавчий напис здійснено з порушенням порядку вчинення таких написів, оскільки договір нотаріально посвідчено не було. Також просила стягнути судові витрати, попередній розрахунок яких становить 10000 гривень.

18 серпня 2021 року відкрито провадження у справі. Визначено судовий розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав, зазначив, що 11 вересня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір (№1976706), на підставі якого, позивач отримав у відповідача кошти в сумі 4000 грн., строком на 30 днів. Вказаний договір укладено в електронній формі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», отже договір є дійсним. Оскаржений виконавчий напис здійснено на підставі вказаного кредитного договору, та який відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Просив відмовити у позові.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, остання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 23500 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у позові з підстав викладених у відзиві. Крім того, зазначив, що заявлений представником позивача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є явно завищеним та необґрунтованим. Відповідь на відзив відповідач взагалі не отримував.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд установив, що 11 вересня 2019 року між сторонами укладено електронний кредитний договір (№1976706), на підставі якого, позивач отримав у відповідача кошти в сумі 4000 грн., строком на 30 днів. За користування кредитними коштами встановлено оплату в сумі 1266 грн..

В березні 2021 року, у зв`язку з невиконанням позивачем умов вказаного кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, представник відповідача звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис №32891, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованості за договором в розмірі 29900 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом - 3065 грн. заборгованість за процентами - 26835 грн..

За вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження №65797106.

Зазначені обставини підтверджуються копією кредитного договору, Інформаційною довідкою про виконавче провадження від 14 серпня 2021 року.

Доводи представника відповідача, що кредитний договір між сторонами не укладався суд вважає необґрунтованими.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що зазначений договір №1976706 позивач підписав шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, договором обумовлені його істотні умови.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст.204 ЦК України)

Оскільки кредитний договір між сторонами укладено відповідно до чинного законодавства, вказаний договір недійсним не визнавався, доводи представника позивача в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги.

Разом з цим, вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно до підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Відповідно до пункту 1 Переліку стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості . Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскільки оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 18 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили вказаною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, нотаріусу надано кредитний договір, який не посвідчено нотаріально, отже, такий документ не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року, у справі № 757/24703/18-ц.

Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За вказаних обставин, позов підлягає задоволенню.

Зі змісту п.3 ч.2 ст.141 ЦПК вбачається, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що позов задоволено, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн., вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується судових витрат позивача на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно до положень ч.2-5 ст.137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивач має понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 23500 грн., на підтвердження чого суду надано договір про надання правової допомоги, укладеним між позивачем та адвокатом Білою Т.В., додаткову угоду між вказаними особами, якою передбаченого «гонорар успіху» в сумі 5000 грн., звіти про наданні послуги №3, №5.

Разом з цим, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, зокрема, і «гонорар успіху», адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року в справі № 734/2313/17.

Згідно до звіту №3, адвокатом надано наступні послуги та визначено їх вартість: правовий аналіз документів -1000 грн.; аналіз судової практики з подібних правовідносин - 1000 грн., складання позовної заяви - 5000 грн., складання заяви про розподіл судових витрат - 2000 грн., складання заяви про витребування доказів - 1000 грн.. Зі змісту звіту №5 адвокатом надано наступні послуги та визначено їх вартість: правовий аналіз відзиву - 1000 грн.; правовий аналіз документів - 1500 грн., аналіз судової практики з подібних правовідносин - 1000 грн., складання відповіді на відзив - 5000 грн..

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналізуючи зазначені в звітах характер наданих послуг, їх вартість, суд дійшов висновку, що вартість послуг є явно завищеною та не відповідає критерію розумності. Враховуючи усталену судову практику зі спірних правовідносин, обсяг поданих представником позивача документів, суд дійшов висновку, що розмір витрат пов`язаних з складанням заяв по суті справи та з процесуальних питань, підлягає зменшенню до 2000 грн., Надання послуги щодо аналізу судової практики нічим не підтверджується, у зв`язку з чим, вказані витрати відшкодуванню не підлягають. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути частково стягнутий обумовлений договором про надання правової допомоги «гонорар успіху» в сумі 1000 грн..

Враховуючи вкладене, заяву відповідача, в якій фактично ставиться питання про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.. (2000 грн. + 1000 грн. = 3000 грн.)

Керуючись ст.ст. 7-13, 141, 223, 264-268 ЦПК України, на підставі ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд,

У Х В А Л И В

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис №32891 від 18 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованості в розмірі 29900 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3908 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», місце знаходження: м.Київ, вулиця Михайлівська, 15/1 літ.Б;

Суддя: В.В. Бугрименко