ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/386/20
Провадження № 22-ц/4820/78/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2020 року, суддя Федорук І.М., у справі за позовом першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агропромтехніка» про визнання недійсним наказу, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування на користь держави земельної ділянки,

встановив:

У квітні 2020 року прокурор в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «СГП «Агропромтехніка», в якому просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7897-СГ від 28.04.2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :07:002:0043, що знаходиться за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області; витребувати у ОСОБА_2 та ТОВ «СГП «Агропромтехніка» на користь держави земельну ділянку площею 2 га, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7897-СГ від 28.04.2017 року у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області; скасувати записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: номер запису про право власності 27320767, скасувати у поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0111 запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; поновити у державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0043 площею 2 га, що знаходиться за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7897-СГ від 28.04.2017 року ОСОБА_1 , за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 на час отримання зазначеної земельної ділянки використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок. Вказана земельна ділянка новим власником згодом була об`єднана з іншою земельною ділянкою та передана в оренду ТОВ «СГП «Агропромтехніка», а тому вищевказаний наказ та відповідні записи в поземельній книзі, Державному земельному кадастрі підлягають скасуванню, а на користь держави слід витребувати земельну ділянку у її теперішнього власника та орендаря.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 25.09.2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7897-СГ від 28.04.2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :07:002:0043, що знаходиться за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Витребувано у ОСОБА_2 на користь держави земельну ділянку площею 2 га, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7897-СГ від 28.04.2017 року у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Скасовано запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності 27320767. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про витребування у ТОВ «СГП «Агропромтехніка» на користь держави спірної земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом невірно застосовано норми матеріального права, оскільки не враховано, що витребування земельної ділянки у ТОВ «СГП «Агропромтехніка» є необхідною умовою для відновлення порушеного права держави. Оскільки у Державному реєстрі прав залишатиметься запис про зареєстровані права оренди земельної ділянки, тому задоволення вимоги про витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не призведе до фактичного повернення земель у державну власність. Тобто, у спірних правовідносинах застосування такого способу захисту як витребування земельної ділянки одночасно як в добросовісного набувача так і в орендаря є єдиним можливим та ефективним способом захисту порушеного права.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши учасника справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною другою статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. При цьому повідомила, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалася (а.с. 79).

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-30567-СГ від 17.11.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та надано їй у власність земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:001:1095, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с. 78).

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №205078855 від 23.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку 28.11.2016 року (а.с. 19-22).

18.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та передання їй безоплатно у власність цієї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с. 83).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7897-СГ від 28.04.2017 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :07:002:0043 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с. 82).

Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №205080604 від 23.03.2020 року, ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку 10.05.2017 року (а.с. 27-31).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині витребування у ТОВ «СГП «Агропромтехніка» на користь держави земельної ділянки площею 2 га в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7897-СГ від 28 квітня 2017 року у власність ОСОБА_1 суд виходив з того, що спірна земельна ділянка може бути витребувана лише у добросовісного набувача, ОСОБА_2 ТОВ «СГП «Агропромтехніка», будучи орендарем спірної земельної ділянки, на думку суду, не є належним відповідачем у даних спірних правовідносинах.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В силу ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Із положень статті 15 ЦК України слідує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України слідує, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею ст. 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна власником від добросовісного набувача можливе за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому, між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) юридичних відносин немає.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 23.06.2017 року ОСОБА_1 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0043 ОСОБА_2 , яка в подальшому об`єднала дану земельну ділянку з іншою з кадастровим номером :07:002:0040, внаслідок чого утворилася земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0111, яка, в свою чергу, була передана в оренду ТОВ «СГП «Агропромтехніка» (а.с. 49-52).

Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар на підставі договору оренди є користувачем земельної ділянки, не виконуючи при цьому правомочностей власника, лише користуючись властивостями землі для задоволення своїх потреб.

При цьому слід зауважити, що договір оренди спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «СГП «Агропромтехніка» 07.02.2018 року, на час розгляду справи в суді є чинним, в судовому порядку не оспорений, тому не можна визнати правомірним та ефективним способом захисту порушеного права позивача витребування земельної ділянки в орендаря, при цьому не оспорюючи правомірності укладення договору оренди земельної ділянки.

Право на судовий захист гарантується законом і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом, при цьому судовий захист має бути ефективним, у зв`язку з чим, при вирішенні спору суд повинен застосувати дієвий спосіб захисту, який призведе до реального відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Відповідачем у цивільній справі є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Також визначальною ознакою відповідача є те, що рішення у справі безпосередньо впливає на його права та обов`язки.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 реалізувала своє право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га більше одного разу.

За таких обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ від 28.04.2017 року №22-7897-СГ прийнятий з порушенням вимог ч. 4 ст. 116, ч. 1 ст. 121 ЗК України та є незаконним, а в силу ч. 1 ст. 387, ч. 1 ст. 388 ЦК України держава вправі витребувати спірну земельну ділянку від ОСОБА_2 як добросовісного набувача.

Разом з тим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ТОВ «СГП «Агропромтехніка» є неналежним відповідачем у справі.

Враховуючи те, що на час розгляду справи в суді спірна земельна ділянка на підставі договору оренди перебуває на праві користування у ТОВ «СГП «Агропромтехніка», тому, з урахуванням змісту позовних вимог, залучення товариства до участі в справі в якості відповідача є процесуально обґрунтованим.

Таким чином, висновок суду про те, що ТОВ «СГП «Агропромтехніка» є неналежним відповідачем у справі, не відповідає фактичним обставинам та суперечить процесуальним нормам. В той же час, оскільки таке порушення процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції з цих підстав не підлягає скасуванню (зміні).

У зв`язку із залишенням без змін рішення суду першої інстанції підстави для розподілу між сторонами судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко