Справа № 445/2384/19 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/1927/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення зі згаданої відповідачки на користь Банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 75 934 грн. 57 коп., яка складається з: 67 106 грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом; 7 644 грн. 07 коп. - заборгованість за відсотками; 1 183 грн. 67 коп. - пеня, а також судових витрат та витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 28.12.2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № CL-159910, згідно з яким відповідачці було надано кредит у сумі 68 200 грн. під 67,93 % річних (в подальшому «Кредитний договір»). Однак, відповідачка не виконує взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, в результаті чого у неї утворилася заборгованість перед Банком, яка і є предметом позовних вимог. 04.10.2019 року Банком на адресу відповідачки було направлено повідомлення-вимогу про дострокове погашення заборгованості, яке відповідачкою було проігноровано (т.1, а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" заборгованість за Кредитним Договором №CL-159910 від 28.12.2018 року в загальному розмірі 67 134 грн. 57 копійок, а також судовий збір у розмірі 1 698 гривень 36 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю (том 2, а.с. 27-30).

Дане рішення оскаржив представник відповідачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення змінити та зменшити розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь Банку, до 59 234 грн. 57 коп., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що 02.10.2019 року Банком було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення позики, а відтак вважає, що з цієї дати відбулось припинення нарахування відсотків та пені до кредитному договору, «а всі сплачені відповідачкою після цієї дати кошти слід враховувати в погашення заборгованості за основним кредитом», а саме: 16 700 грн., з яких судом зараховано лише 8 800 грн., які були проплаченими відповідачкою в період з 15.01.2020 року по 23.06.2020 року (том 2, а.с. 38-40).

Апелянт та її представник, будучи належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 13 грудня 2021 року (а.с. 83, 89), в судове засідання не з`явилися, однак представник апелянта (автор апеляційної скарги) подав до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких просить здійснювати апеляційний розгляд справи без участі апелянта та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (в тому числі і відповідачем/апелянтом) те, що 28.12.2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачкою було укладено Кредитний договір, згідно з яким відповідачці було надано кредит у сумі 68 200 грн. під 67,93 % річних, однак внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе за Кредитним договором зобов`язань у неї утворилася заборгованість перед Банком.

Згідно позовних вимог Банку, ця заборгованість становить 75 934 грн. 57 коп. і складається з 67 106 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 7 644 грн. 07 коп. заборгованості за відсотками та 1 183 грн. 67 коп. пені (том 1, а.с. 32-33).

Згідно оскаржуваного рішення, заборгованість відповідачки перед Банком становить 67 134 грн. 57 коп., з яких 58 306 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 7 644 грн. 07 коп. заборгованості за відсотками та 1 183 грн. 67 коп. пені: Банк рішення суду не оскаржував, а відтак слід вважати, що позивач погодився з висновками суду щодо розміру цієї заборгованості.

Судом також встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (в тому числі і відповідачем/апелянтом) те, що 04 та 30 жовтня 2019 року Банком надсилалися відповідачці повідомлення-вимоги про дострокове повернення позики, однак такі повернулися без їх вручення адресату (відповідачці/апелянту).

При цьому апелянт вважає, що після 02.10.2019 року (дата, яка є зазначеною на першому з вищезгаданих повідомлень-вимог про дострокове повернення позики) відсотки та пеня не мали б Банком нараховуватися, а сплачені після 02.10.2019 року позивачкою кошти на загальну суму 16 700 грн., які були зарахованими Банком в якості погашення відсотків та пені нарахованих після 02.10.2019 року, мали б піти на погашення тіла кредиту, однак судом з цієї суми на погашення тіла кредиту були зарахованими лише 8 800 грн. які були сплачені відповідачкою вже після подання Банком даного позову до суду (після 27.12.2019 року).

Однак, колегія суддів вважає, що оскільки надіслані Банком відповідачці повідомлення-вимоги про дострокове повернення позики повернулися без їх вручення адресату (що апелянтом не заперечується), то ці вимоги фактично не були пред`явленими боржнику, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що першою вимогою про дострокове стягнення кредиту слід вважати звернення Банку до суду з даним позовом про стягнення з відповідачки вже нарахованої їй заборгованості, оскільки відсутні підстави для висновку про доведення до відома відповідачки вимог Банку про дострокове повернення кредиту раніше, ніж 27.12.2019 року (дата реєстрації даного позову Банку судом).

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ціна позову у цій справі складає 75 934 грн. 57 коп., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн. х 100 = 227 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 75 934 грн. 57 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 березня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.