РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/223/19 Провадження №2/534/24/21

15 лютого 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Солохи О.В.

за участю: секретарів судового засідання Гончар С.Т., Телевної М.А.

позивача ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 про визнання майна таким, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ та виділ майна, що є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя в натурі,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою (з урахуванням уточнених позовних вимог), в якій прохав: визнати земельну ділянку, загальна площа якої становить 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:50:026:0696, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визначити (визнати) у такому майні розмір часток кожного зі співвласників - відповідно до рівності часток співвласників по 1/2 частині; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на земельну ділянку, загальна площа якої становить 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696, шляхом її поділу в натурі відповідно до Додатку №2 до висновку експерта від 06.02.2019 №1/5-19; виділити ОСОБА_1 в натурі у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку №2 до висновку експерта від 06.02.2019 №1/5-19 жовтим кольором та відповідно визнати за ним право власності на таке майно, як на самостійний об`єкт права власності; виділити ОСОБА_4 в натурі у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку №2 до висновку експерта від 06.02.2019 №1/5-19 зеленим кольором та відповідно визнати за нею право власності на таке майно, як на самостійний об`єкт права власності.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що за час перебування з відповідачем у шлюбі, подружжя за спільні кошти придбало земельну ділянку, загальною площею 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:50:026:0696. Наразі шлюб розірвано. У зв`язку із цим просить суд задовольнити зазначені у позові вимоги (з урахуванням уточнення).

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Уперше справа надійшла до провадження суді Комсомольського міського суду Полтавської області Крикливого В.В.

Ухвалою суду від 05.03.2019 позовна заява була прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.49)

23.04.2019 відповідно до розпорядження №6 у справі було здійснено заміну судді шляхом повторного автоматизованого розподілу справ (т.1 а.с.63).

Ухвалою суду від 14.06.2019 справа за позовом ОСОБА_1 була прийнята до провадження судді Комсомольського міського суду Полтавської області Куц Т.О. (а.с. 65).

03.05.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (т.1 а.с.71)

17.10.2019 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення доказів (т.1 а.с. 93)

22.10.2019 заяву про забезпечення позову було задоволено.

22.10.2019 від позивача на надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.104)

05.12.2019 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.164)

Ухвалою суду від 01.07.2020 задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_7 про відвід головуючого по справі - судді Куц Т.О. (т.1 а.с.242).

Ухвалою суду від 24.07.2020 цивільну справі за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження судді Комсомольського міського суду Полтавської області Солохи О.В. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (т.2 а.с.4) .

Ухвалою суду від 25.01.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - ОСОБА_6 .

ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, з урахуванням уточнених позовних вимог. Пояснив суду, що під час шлюбу подружжя за спільні кошти придбало земельну ділянку, загальною площею 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:50:026:0696. На даний час шлюб розірвано, у позивача з відповідачем виник спір про майно. У зв`язку із цим просить суд задовольнити зазначені у позові вимоги (з урахуванням уточнення).

Представник позивача, ОСОБА_2 , у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на факти викладені у позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог. Акцентувала увагу суду на той факт, що відповідач є належним власником спірної земельної ділянки, поділ якої вирішується судом.

Представник позивача, ОСОБА_3 , у засіданнях в яких приймав участь прохав задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Відповідач заперечила щодо задоволення позовних вимог. Обставини, на які посилається позивач не визнала і не погодилася з їх правовою оцінкою зазначених у позові. Вважає, що спір про поділ спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вже було вирішено судом, а саме: рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.03. 2017 у справі №534/2181/16. За таких обставин, позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про поділ спільного майна у даній справі. Отже, відповідач заявляє про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_1 за позовом у даній справі відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні наполягала на відмовленні у позові у зв`язку із його безпідставністю та з урахуванням заперечень зазначених у відзиві на позовну заяву. Також додатково наголошувала, що власником спірної земельної ділянки на разі є ОСОБА_6 (т.1 а.с.123-124, т.2 а.с.60-61), а не ОСОБА_4 , тому підстави визнавати спірне майну спільною сумісною власністю та подальшого його поділу відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, пояснень з приводу справи не надала.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, представника третьої особи, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі з 10.08.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.06.2016 було розірвано (т.1 а.с. 17.18).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25.03.2008 ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку, з усіма обмеженнями, загальною площею 0,1000 га, що заходиться на території Комсомольської міської ради Полтавської області, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ №679205, виданого Комсомольською міською радою Полтавської області, 18.01.2008, на підставі рішення 15 сесії 5 скликання Комсомольської міської ради від 23.08.2007 та зареєстрована в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17, кадастровий №:50:026:0696. Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25.03.2008 посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М. за реєстровим №2396 (т.1 а.с.19).

Що також підтверджується: довіреністю від 02.03.2007, наданої ОСОБА_8 на право представляти та вчиняти від імені ОСОБА_6 дії пов`язані з приватизацією та продажу земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.155); витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави (т.1 а.с.150); витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (т.1 а.с.151); витягом з Державного реєстру правочинів (т.1 а.с.152).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-014 вказана земельна ділянка площею 0,1000 га належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (т.1 а.с.66)

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви про згоду на придбання майна від 25.03.2008 позивач надав згоду ОСОБА_4 на купівлю об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки розміром 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696 (т.1 а.с.20)

В матеріалах справи міститься схема розміщення земельних ділянок з урахуванням даних кадастрової карти за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 (т.1 а.с.21)

Квитанція до прибуткового касового ордера від 11.01.2019 наданого ТОВ «Компанія «ТЕРРА-Макс» про оплату виготовлення кадастрового плану у сумі 1 500 грн (т.1 зворотній бік а.с.21).

Згідно Вихідних даних та висновку про вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1000 га, кадастровий №:50:026:0696 вартість об`єкта оцінки складає 26 060 грн (т.1 а.с.22).

Позивачем надано до суду технічний паспорт на ім`я ОСОБА_4 на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., з планом земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку(т.1 а.с.23-27).

Рішенням Комсомольського міського суду від 04.07.2018 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ та виділ спільного майна подружжя (т.1 а.с.28-32)

У матеріалах справи міститься висновок судового експерта Шлапак С.Л. №1/5-19 від 06.02.2019 за результатами проведення земельно-технічного дослідження (т.1 а.с.33-38) з варіантами розподілу земельно ділянки №:50:026:0696, звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки (т.1 а.с.160) та квитанція № 1/5-19 про сплату за наданий висновок у сумі 1 500 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є співвласником 1/2 спільної частки у незавершеному будівництві, об`єкту житлової нерухомості розташованого за адресою АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.41).

Відповідачем разом із відзивом надано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 , що був виготовлений 04.01.2019 (т.1 а.с.75-78) із схематичним планом земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку.

Рішенням від 01.03.2017 задоволено вимоги ОСОБА_1 та встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнано майно об`єктом права спільної сумісної власності та визнано права як співзабудовника на 1/2 частину такого майна (т.1 а.с.79-86).

Копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 з додатком нього (т.1 а.с.115-117) судом не взято до уваги з огляду на неподання позивачем та його представником оригіналу цього витягу та поставленням судом під сумнів відповідність поданої копії зазначеного витягу.

Згідно копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування Комсомольської міської ради від 23.08.2007 15 сесії 5 скликання було видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.01.2008 ЯГ 6792205 ОСОБА_6 (т.1 а.с.123-124,159, т.2 а.с. 60-61)

У матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яким накладено арешт на земельну ділянку №:50:026:0696 (а.с. 149-150)

V. Норми права, що підлягають застосуванню.

За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтерес сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжі інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтерес сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільні сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 10.08.2007 по 30.06.2016.

Під час перебування у шлюбі придбано нерухоме майно (земельна ділянка), що наразі є предметом позову.

Так, об`єктом поділу є земельна ділянка земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696 призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений 25.03.2008 приватним нотаріусом Комсомольського міського округу Куц С.М. за реєстровим №23396.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви про згоду на придбання майна від 25.03.2008 позивач надав згоду ОСОБА_4 на купівлю об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки розміром 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696.

На позицію відповідача з приводу, що зазначений спір раніше було розглянуто, суд наголошує, що спір про поділ земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696 раніше сторонами не ініціювався, не розглядався, та відсутнє будь-яке судове рішення з цього предмету спору. Натомість предметом спору, згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.07.2018 №534/1050/17 (а.с.28-32) був поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями літ. «А-3, ап., А1-3» по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо позиції відповідача про пропуск строку звернення до суду із позовною заявою про поділ спільного майна, зазначеного у відзиві на позовну заяву, то зазначає, що наразі предметом спору є поділ земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696, придбаною у шлюбі за спільні кошти за договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений 25.03.2008 приватним нотаріусом Комсомольського міського округу Куц С.М. за реєстровим №23396.

Згідно ч.ч.1,2 ст.72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Таким чином, доказом пропущення строку позовної давності у даній справі має бути звернення до суду із даним позовом із перевищенням трьох років після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу. Як убачається із матеріалів справи шлюб між сторонами було розірвано 30.06.2016, рішення набрало законної сили 12.07.2016. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 12.02.2019, без пропуску строку для звернення до суду із позовною заявою про поділ (виділ) майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд зазначає, що відповідач подала до суду копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що були сформовані 15.10.2019 (т.1 а.с.123-124) та 03.11.2020 (т.2 а.с.60-61). Згідно цих витягів, земельна ділянка кадастровий №:50:026:0696, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в відомостях про право власності/ право постійного користування зазначено право власності за ОСОБА_6 . Дані витяги сформовано за замовленнями ОСОБА_4 . Долученими копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідач оспорює виникнення у неї права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , та можливості визнання майна таким, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та можливості поділу/ виділу майна між подружжям в натурі.

Щодо зазначеної підстави не визнання позовної заяви, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.81 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі , зокрема придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Частинами дев`ятою та десятою ст. 79-1 Земельного Кодексу України визначено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За приписами ст. 89 Земельного Кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Наразі спірні відносини не стосуються питання відчуження спірної земельної ділянки набутої за договором купівлі-продажу від 25.03.2008. Предметом позову є права спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:50:026:0696, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що виникло в силу закону та на підставі посвідченого 25.03.2008 приватним нотаріусом Комсомольського міського округу Куц С.М. за реєстровим №23396 договору купівлі -продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25.03.2008 із дати його посвідчення, поряд з відповідачем ОСОБА_4 , а за такого і право на її поділ та (або) на виділення з неї окремої частки, як такої що перебуває в спільній сумісній власності.

Оскільки, як убачається з нотаріально посвідченої заяви про згоду на придбання майна від 25.03.2008 позивач, який на той час був чоловіком ОСОБА_4 , надав згоду останній на купівлю об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки розміром 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696.

Суд підкреслює, що відповідно до ст.126 Земельного Кодексу України (у чинній редакції на даний час) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В матеріалах справи наявний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №679205 (завірений нотаріусом) На якому на зворотній стороні стоїть відмітка ОСОБА_4 засвідчена її підписом, відповідно до якої остання отримала у нотаріуса 15.02.2011 оригінал даного Державного акту на право власності на земельну ділянку. На звороті цього акту так само стоїть відмітка приватного нотаріуса Комсомольського міського нотаріального округу за реєстровим №2396 від 25.03.2008, що ним посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки по котрому право власності на цю ділянку переходить до ОСОБА_4 . Напис завірено підписом та скріплено печаткою.

За змістом ст.126 Земельного Кодексу України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки) визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджується Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 № 1066-VІ (були внесені в ред. Ст. 126 ЗК України) Положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України. Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів.

Таким чином, у разі придбання земельної ділянки за договором купівлі-продажу нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки долучав (вилучав зі своєї справи) державний акт про право власності на земельну ділянку і долучав до договору купівлі-продажу та проставляв на цьому акті відмітку про перехід права власності. Ці дії регламентуються Постановою КМУ від 06.05.2009 №439 «Про деякі питання посвідчення права власності на землю».

Отже, з урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що відповідач набув права власності на спірну земельну ділянку

Суд зазначає, що 07.07.2011 прийнятий Закон України «Про державний земельний кадастр» №3613-VІ.

Зі змісту ч.8 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянку.

Таким чином, в Державному земельному кадастрі відбувається реєстрація земельних ділянок й відомостей про земельні ділянки, а не реєстрація прав на таку.

Пункт 1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Суд наголошує, що недосягнення із відповідачем згоди щодо спірної земельної ділянки фактично впливають на права власника стосовно такого майна, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном в абсолютному суб`єктивному правовому значенні такого права; фактично порушують такі права позивача; такі дії відповідача позбавляють/обмежують його в інших правах. За такого, способом захисту таких порушених своїх права вбачає лише поділ та виділ в натурі частки із спірного майна, що є у спільній частковій власності в окрему одиницю із припиненням права спільної часткової власності на таке (поділене та виділене в натурі) майно.

За приписами ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом вимог ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зі змісту п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

За положеннями ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. У разі недомовленості між подружжям про поділ майна, спір вирішується судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Положення даної статті Сімейного кодексу України кореспондується із приписами ст.364 ЦК України, зокрема, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності .

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно.

Суд звертає увагу на той факт, що з урахуванням процесуальних норм, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у відповідній сфері, позивачем було замовлено експертне дослідження, проведення якого було доручено експерту Шлапак С.Л.

Згідно висновку експерта №1/5-19 від 06.02.2019, встановлено, що у відповідності до вимог нормативно-правових актів є технічна можливість розділити земельну ділянку, кадастровий № :50:026:0696, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (по 1/2 кожному, як такої, що набута подружжям у шлюбі).

В дослідницькій частині даного висновку експерта та додатках №1, №2 запропоновано варіанти розподілу земельної ділянки, кадастровий № :50:026:0696, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (по 1/2 частки кожному). Обидва варіанти передбачають технічну можливість розподілу (поділу, виділу) спірної земельної ділянки. З урахуванням рівності часток кожного співвласника.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги (з урахуванням уточнень), що не суперечать національному та міжнародному законодавству, зокрема, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та які належать до задоволення.

Вирішуючи позов в частині вимог позивача, щодо стягнення судових витрат, понесених ним у зв`язку із розглядом справи суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, а також, витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів

Так, на підтвердження судових витрат пов`язаних із замовленням/проведенням експертного земельно-технічного дослідження позивачем надано звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки та квитанцію № 1/5-19 про сплату за наданий висновок у сумі 1 500 грн.

Крім того, позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 11.01.2019 наданого ТОВ «Компанія «ТЕРРА-Макс» про оплату виготовлення кадастрового плану у сумі 1 500 грн.

Також, згідно квитанції №38906976 від 12.02.2019 позивачем, за подання зазначеного позову, сплачено судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Заперечення відповідача та його представника щодо розподілу судових витрат понесених позивачем є неспроможними та не приймаються судом з огляду на задоволення позову у повному обсязі та наявністю доказів щодо понесених позивачем судових витрат.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку задовольнити повністю понесені позивачем судові витрати по справі.

У силу приписів ч.2 ст.141 ЦПК України та з урахуванням задоволення позову у повному обсязі суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат понесених відповідачем при розгляді даного позову.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 259, 263, 264 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати земельну ділянку, загальна площа якої становить 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:50:026:0696, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визначити (визнати) у такому майні розмір часток кожного зі співвласників відповідно до рівності часток співвласників по 1/2 частині.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на земельну ділянку, загальна площа якої становить 1 000 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий №:50:026:0696, шляхом її поділу в натурі відповідно до Додатку №2 до висновку експерта від 06.02.2019 №1/5-19.

Виділити ОСОБА_1 в натурі у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку №2 до висновку експерта від 06.02.2019 №1/5-19 жовтим кольором та відповідно визнати за ним право власності на таке майно, як на самостійний об`єкт права власності.

Виділити ОСОБА_4 в натурі у приватну власність земельну ділянку площею 500 кв.м., позначену в Додатку №2 до висновку експерта від 06.02.2019 №1/5-19 зеленим кольором та відповідно визнати за нею право власності на таке майно, як на самостійний об`єкт права власності.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пов`язані із проведенням експертного земельно-технічного дослідження від 06.02.2019 у сумі 1 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пов`язані із витребуванням доказів (залученням спеціаліста землевпорядної організації Компанія «ТЕРРА-МАКС») для проведення експертного земельно-технічного дослідження у сумі 1 500 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Повне ім`я третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя О.В. Солоха

Повний текст рішення складено 22.02.2021.