Провадження № 22-ц/812/919/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/6248/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В.,

із секретарем Калашник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 09 лютого 2021 року суддею Рум`янцевою Н.О., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення 04 березня 2021року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 ,

акціонерного товариства «Європейський страховий союз»

про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Позивачка зазначала, що приблизно о 13 год. 40 хв. 24 грудня 2016 року, керуючи автомобілем «Peugeot», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Богоявленському, 43 в м. Миколаєві, ОСОБА_2 допустив зіткнення з належним їй автомобілем «Citroen», державний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим утворились механічні пошкодження, вартість яких складає 119 760 грн.

Посилаючись на вину відповідача у скоєнні ДТП, ОСОБА_1 просила про стягнення збитків.

Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в схемі ДТП чітко визначено, що автомобілю позивача завдано такі пошкодження, як вм`ятина на кришці багажника посередині, пошкодження молдінгу, тріщини на задньому бампері зправа від державного номерного знаку, розбита задня блок фара. Вказані пошкодження підтвердив своїм підписом ОСОБА_3 . Проте, у наданому до позову рахунку вказані такі позиції: панель задня, верхня оббивка задніх дверей, упор полки задньої, поперечина заднього малого лонжерона, тощо, а також деякі інші деталі, які жодним чином не зазначені серед пошкодження у схемі місця ДТП від 24 грудня 2016 року. Крім того, позивач не надав жодних допустимих доказів на підтвердження факту оплати позивачем товарів чи послуг, які були спрямовані на усунення наслідків ДТП. Долучені позивачем до матеріалів справи докази вважав неналежними та недопустимими та такими, що суперечать один одному, не узгоджуються між собою та не містять обов`язкових реквізитів.

10 травня 2019 року відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначав, що позивачем не надано відомостей стосовно спроб щодо відшкодування завданої ДТП шкоди шляхом звернення до страхової компанії, якою було застраховано належне йому авто, або до Моторно-транспортного бюро України. Крім того, в його полісі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності вказано суму відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000 грн.

Ухвалою суду від 15 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07 червня 2018 року призначено автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21 березня 2019 року, виправлено описку в резолютивній частині ухвали від 26 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 17 січня 2020 року, залучено в якості третьої особи АТ «Європейський страховий союз».

Ухвалою Ленінського районного суду від 18 червня 2020 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПрАТ «Європейський страховий союз».

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2021 року позов задоволено частково, з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 стягнуто 59 545, 75 грн. спричиненої шкоди та 598, 80 грн. судових витрат. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення мотивоване обов`язком страховика відшкодувати шкоду в межах суми страхового відшкодування, за деліктним зобов`язанням, та висновком судової автотоварознавчої експертизи, за висновком якої розмір спричиненої ДТП шкоди складає 59 545, 75 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, посилаючись, на те, що в основу судового рішення покладено висновок експерта від 27 вересня 2018 року, який був неповним оскільки у ньому не було враховано наявність постійної несправності натягувача ременів безпеки водія та пасажира, що виникла під час зіткнення автомобіля позивачки з автомобілем відповідача. Відмова суду у призначенні додаткової експертизи призвела до ухвалення судового рішення без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на повноту експертного висновку від 27 вересня 2018 року та на відсутність підстав для призначення додаткової експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 ЗУ «Про стархування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 ЗУ «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (касаційне провадження № 14-176цс18).

Судом першої інстанції правильно встановлено та не заперечується сторонами, що приблизно о 13 год. 40 хв. 24 грудня 2016 року, керуючи автомобілем «Peugeot», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Богоявленському, 43 в м. Миколаєві, ОСОБА_2 допустив зіткнення з належним їй автомобілем «Citroen», державний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим утворились механічні пошкодження автомобіля.

Вина ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху підтверджується постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2017 року (а.с. 5-6 том І).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу № АЕ/9007460 від 14 березня 2016 року, строк дії якого закінчився 14 березня 2017 року (а.с. 111 том І).

Зі схеми місця ДТП вбачається, що внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Citroen С4», державний номер НОМЕР_2 отримав такі ушкодження, як вм`ятину на кришці багажника посередині, пошкодження молдінгу, тріщини на задньому бампері зправа від державного номерного знаку, розбита задня блок фара (а.с. 38-39 том І).

Висновком № 18-629 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 27 вересня 2018 року, на основі проведених досліджень та розрахунків визначено, що розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Citroen С4», державний номер НОМЕР_2 , складає 59 545,75 грн. (а.с. 70-87 том І).

Проте позивачка наголошувала на тому, що експертом не включено до розрахунку розміру збитків вартості заміни натягувачів ременів безпеки та надала висновок діагностичного тестування помилок пошкодженого автомобіля, що був проведений автосервісним центром Citroen (а.с. 97 том І).

На задоволення клопотання позивачки Миколаївським апеляційним судом двічі призначалась судова автотоварознавча експертиза.

Одеським Науково-дослідним інститутом судових експертиз ухвалу апеляційного суду з матеріалами справи повернуто без виконання з посиланням на неотримання ділерської згоди, необхідної для більш детального розшифрування необхідної інформації.

Миколаївський Науково-дослідний інститут судових експертиз повернув ухвалу суду з матеріалами справи без виконання, пославшись на неможливість проведення експертизи у зв`язку зі значною віддаленістю дати дорожньо-транспортної пригоди від часу проведення дослідження.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦУ України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Як установлено судом та не заперечувалося сторонами, на день ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "Європецський страховий союз» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у сумі 100 000 грн.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 27 вересня 2018 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Citroen С4», державний номер НОМЕР_2 , складає 59 545,75 грн.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Оскільки факт скоєння ДТП беззаперечно доведений та судом першої інстанцій на підставі висновку експерта, належним чином встановлений розмір завданої позивачці майнової шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанцій про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 59 545, 75 грн.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, враховуючи недоведеність більшого розміру спричинених збитків, ніж встановлено судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті позовних вимог правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального та процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 15 грудня 2021 року