ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4132/20 Головуючий суддя І інстанції Рубіжний С. О.
Провадження № 22-ц/818/1975/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 03 серпня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, в якій просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь щомісячно аліменти на утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову до суду і довічно.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 є його сином, який має його утримувати з огляду на його непрацездатний стан. Позивач є непрацюючим пенсіонером похилого віку, учасником ліквідації та наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року в зв`язку з чим має ряд хронічних захворювань, внаслідок чого він постійно змушений лікуватись та витрачати на це практично увесь свій дохід, який складається із пенсії за віком в розмірі 3580,00 грн , яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідач проживає та працює у іншому місті - Харкові, та може надавати йому матеріальну та фізичну допомогу, але він дуже рідко приїздить до нього та ухиляється від свого обов`язку щодо надання позивачу матеріальної допомоги для лікування. Відповідач працює в Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І. Кожедуба та отримує стабільну заробітну плату в розмірі 21 227,00 грн. щомісячно та ще має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Враховуючи всі витрати та доходи відповідача, позивач вважає, що він в змозі платити аліменти в розмірі 1/6 частини від доходу щомісячно, для підтримки його матеріального стану, здоров`я та життя, а також враховуючи те, що відповідач має двох неповнолітніх доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких сплачує аліменти

колишній дружині ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 03 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання батька ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 07.07.2020 року і довічно.

Допущено негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 від якого вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 14.04.2005 року та ОСОБА_4 02.06.2016 року. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.08.2018 року з ОСОБА_3 на ї користь стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2019 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 02.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що у позивача ОСОБА_2 є донька ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_7 які отримують дохід та можуть його утримувати, окрім цього вони отримали право власності на житловий будинок та на земельні ділянки.

Вважає, що судом не досліджено спільного доходу сім`ї позивача, наявність допомоги від старшої доньки та наявність інших доказів, які б мали значення для вирішення справи. Зауважує, що зазначений позов подано виключно для можливості зменшення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, що стосується її прав.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що наявність інших осіб, на користь яких відповідач сплачує аліменти, мало значення під час вирішення даного спору, зробив передчасний висновок про відсутність необхідності залучення її в якості особи, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на наступне.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Судом першої інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився відповідач ОСОБА_3 , батьками якого є: позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.10.1980. (а.с.4)

На теперішній час відповідач ОСОБА_3 є повнолітнім.

Позивач ОСОБА_2 є пенсіонером з 01.04.2002 року довічно, та отримує пенсію за віком. що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 07.10.2002. (а.с.6)

З довідки ГУ ПФУ в Житомирській області № 2813 3895 9988 9811 від 09.06.2020 вбачається, що ОСОБА_2 отримав з червня 2019 року по травень 2020 року грошові кошти у розмірі 39494,03 грн.

Позивач, також, зазначив, що майже вся його пенсія йде на придбання ліків, оскільки згідно наданих суду медичних документів він має ряд важких хронічних захворювань.

Задовольняючи вимоги позову, районний суд вважав доведеними вимоги позову з огляду на їх визнання відповідачем, та з урахуванням того, що відповідачем сплачуються аліменти на двох неповнолітніх дітей.

Колегія суддів з цим погоджується.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

Про достатність доказів законодавець зазначив у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порядку ст. 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому суд враховує, що апелянт має довести, що оскаржене рішення стосується його прав, обов`язків чи інтересів цивільно-правового характеру, тобто він є учасником спору, чи особою, стосовно якої суд встановив юридичні факти преюдиціального характеру стосовно наявних у нього прав та обов`язків.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги у розумінні права на оскарження рішення суду.

Зазначене узгоджується з правовою практикою Верховного Суду, що викладена у постановах від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17, від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18, яку апеляційний суд враховує відповідно до норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

При цьому основоположним критерієм у даному випадку є необхідність дотримання принципу правової визначеності. У судовій практиці Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень (див. постанову від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися (див. постанову від 21 лютого 2020 року у справі № 813/2646/18).

Повага до принципу правової визначеності (res judicata) у практиці ЄСПЛ у контексті визначених у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій права на справедливий суд розглядається у аспекті того, що остаточні судові рішення не повинні переглядатися, окрім чітко встановлених законом випадків, обумовлених винятковими обставинами (рішення ЄСПЛ «Христов проти України», 2009, п. 34);

Підставою цього позову є стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька що виникли між батьком ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_3 . При розгляді справи судом першої інстанції установлено наявність у відповідача зобов`язання по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей.

При цьому судом не встановлювалися обставини, судом у оскарженому рішенні не зроблені правові висновків про права та обов`язки скаржника у спірних правовідносинах по даній справі.

Посилання Апелянта на вплив оскаржуваного рішення на її майновий стан є безпідставними, оскільки вони перебувають поза межами розглянутого судом спору.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає не доведеними аргументи апеляційної скарги, що суд у даній справі вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , які пов`язані з її батьківськими обов`язками спільно з відповідачем утримувати неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що визначено нормою ст. 180 СК України.

Згідно до вказаної норми ч. 5 ст. 82 ЦПК України щодо можливості спростування встановлених у даній справі фактів апелянт не позбавлена визначеної у ст. 2 ЦПК України можливості на ефективний судовий захист прав у разі виникнення спору щодо зменшення розміру аліментів, присуджених згаданим заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 у справі № 645/4030/19 до стягнення з ОСОБА_3 на її користь на утримання їх дитини.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення, яким не вирішувалось питання щодо прав, свобод, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України закриває апеляційне провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 259, п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.