Номер провадження: 22-ц/813/1358/21
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду від 12 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину.

08 жовтня 2018 року до Малиновського районного суду м. Одеси від позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої він просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на проведення операції по ушиванню грижі з застосуванням поліпропіленового сітчатого алотрансплантату в розмірі 6 500 гривень, стягнути з відповідача витрати на санаторно-курортне лікування в розмірі 26 526 гривень та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 березня 2016 року близько о 17.00 годині, знаходячись у відрядженні у Республіці Вірменія м. Єреван, на території митниці «Аповен» йому було нанесено тілесні ушкодження громадянином України ОСОБА_1 , який на той час працював водієм компанії СП ТОВ «Дунай-Транзіт» та був його колегою по роботі.

06 жовтня 2016 року Суд загальної юрисдикції першої інстанції адміністративного району Шенгавіт м. Єревана, оголосив вирок в якому відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 117 КК Республіки Вірменія та призначив йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 000 драм РА.

Після скоєнні відносно нього злочину, 13 березня 2016 року позивач був доставлений швидкою до неврологічного відділення Міської клінічної лікарні № 10 через різке підвищення тиску. Після обстеження лікарі поставили йому діагноз: струс головного мозку, підозра на травматичний субарахноїдальний стресовий розлад, стійкий астено вегетативний синдром. Травматичне викоріння 1,2 зубів зліва. Гіпертонічна хвороба 2 ст., Ризик 3. У подальшому позивач вимушений був лікуватися з 14 березня 2016 року по 29 березня 2016 року.

Під час лікування позивач поніс значні витрати у зв`язку з чим він звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про відшкодування збитків. 14 вересня 2017 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. 09 серпня 2018 року постановою Апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2017 року було змінено та стягнуто на користь позивача на відшкодування моральних збитків суму в розмірі 20 000 гривень та на відшкодування матеріальних збитків суму в розмірі 37 651 гривень 64 копійки.

У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати, понесені на проведення операції в розмірі 6 500 гривень, витрати на санаторно-курортне лікування в розмірі 26 526 гривень та стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральних збитків суму в розмірі 30 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 500 гривень на відшкодування матеріальної шкоди. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та дійшов до помилкових висновків.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 14 грудня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07 березня 2016 року близько о 17.00 годині, знаходячись у командировці в Республіці Вірменія м. Єреван, на території митниці «Аповен» йому було нанесено тілесні ушкодження громадянином України ОСОБА_1 , який на той час працював водієм компанії СП ТОВ «Дунай-Транзіт» та був його колегою по роботі.

06 жовтня 2016 року Суд загальної юрисдикції першої інстанції адміністративного району Шенгавіт м. Єревана, оголосив вирок в якому відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 117 КК Республіки Вірменія та призначив йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 000 драм РА.

Після скоєнні відносно нього злочину, 13 березня 2016 року позивач був доставлений швидкою до неврологічного відділення Міської клінічної лікарні № 10 через різке підвищення тиску. Після обстеження лікарі поставили йому діагноз: струс головного мозку, підозра на травматичний субарахноїдальний стресовий розлад, стійкий астено вегетативний синдром. Травматичне викоріння 1,2 зубів зліва. Гіпертонічна хвороба 2 ст., Ризик 3. У подальшому позивач вимушений був лікуватися з 14 березня 2016 року по 29 березня 2016 року.

Під час лікування позивач поніс значні витрати, у зв`язку з чим він звернувся до Малиновського районного суду з позовом про відшкодування збитків. 14 вересня 2017 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково. 09 серпня 2018 року постановою Апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2017 року було змінено та стягнуто на користь позивача на відшкодування моральних збитків суму в розмірі 20 000 гривень та на відшкодування матеріальних збитків суму в розмірі 37 651 гривень 64 копійки.

В матеріалах справи наявні відповідні докази, які представником відповідача не оспорювалися.

В судовому засіданні судом першої інстанції оглянуті оригінали медичних довідок.

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2644 від 27 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 за наданням медичної допомоги, після звернення до якого позивачу встановлено діагноз правобічна вправима рецидивна пахово-калиткова грижа. Відповідно до цієї виписки, 24 травня 2017 року позивачеві була зроблена операція: гриже розтин справа, пластика пахового каналу по Ліхтенштейну з застосуванням поліпропіленового сітчатого алотрансплпнтпнту. Наявні в матеріалах справи копії фіскальних чеків (квитанцій) підтверджують, що позивачем на лікування були витрачені гроші у загальному розмірі 6 500 гривень.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду.

Згідно із частиною 2 статті 1202 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів, тощо). Проаналізувавши вищенаведені вимоги закону, суд прийшов до висновку, що у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат в розмірі 25 526 гривень на санаторно-курортне лікування не підлягають задоволенню, так як на огляд суду позивачем не була надано жодного документу, який би підтвердив зазначений факт.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. В даному випадку позивач переніс моральні страждання і у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у зв`язку з вданими йому травмами. В контексті статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Законодавець вказує, що межах розумності важливо правильно визначити розмір моральної шкоди в залежності від тяжкості моральних витрат, тривалості страждань, наслідки завданої шкоди відповідачем, а також часу необхідного на відновлення стану здоров`я та психічного стану позивача. У даному випадку суд враховує безумовні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з вчиненням відносно нього злочину, завдання йому тілесних ушкоджень, у зв`язку з неодноразовим перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Суд вважає, що позивач зазнав душевні страждання, пов`язані з повним перетворенням життєвих можливостей, оскільки сам факт нанесення йому тілесних ушкоджень, приніс позивачеві хвилювання, страждання та погіршення стану здоров`я. внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, позивач відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, переживає щодо своєї соціальної репутації. Наслідки події, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, реабілітацію), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. З урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у 10 000 гривень

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, відтак, позов підлягав задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк