Номер провадження: 22-ц/813/9505/21
Номер справи місцевого суду: 511/481/20
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 березня 2021 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця відмовлено у повному обсязі.

03.03.2021 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця.

Вказану заяву відповідач мотивував тим, що 01.03.2021 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця відмовлено в повному обсязі. Однак, при цьому, судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. На розгляд справи в суді відповідачем були понесені судові витрати у вигляді оплати професійної правничої допомоги на суму 20 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідач просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №511/481/20 про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судових витрат (правнича допомога), пов`язаних з розглядом справи №511/481/20 в сумі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 500 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) гривень.

В іншій частині заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

В судове засідання, призначене на 16.12.2021 року, з`явився ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 , інші сторони у справі до суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.03.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця відмовлено в повному обсязі (т.2., а.с.152-162).

24.04.2020 року, ОСОБА_4 та його адвокат Немна П.М. уклали договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат Немна П.М. зобов`язується здійснити представництво Клієнта по цивільній справі №511/481/20. Відповідно до п.3 Договору, за надання Адвокатом правничої допомоги, Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) 10000,00 грн. та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. (Т.2., а.с.169)

Згідно з Додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги б/н від 24.04.2020 року від 20.07.2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 змінили умови Договору в частині виплати адвокату гонорару з 10000,00 грн. на 20000 грн. В іншій частині без змін. (Т.2., а.с.172)

З квитанції на оплату правової допомоги від 22.02.2021 року, адвокатом Немна П.М. було підтверджено отримання від ОСОБА_4 оплати по Договору про надання правової допомоги від 24.04.2020 року, в сумі 20000,00 грн. (Т.2.,а.с.173)

Відповідно до акту наданих послуг №1 встановлено, що по справі №511/184/20 адвокатом були надані такі послуги: участь в судових засіданнях в Роздільнянському районному суді Одеської області (6 судових засідань по 1600,00 грн. за кожне) в сумі 9600,00 грн.; складання відзиву від 02.05.2020 року на позовну заяву в сумі 2400,00 грн.; складання заперечень від 27.07.2020 року в сумі 1500,00 грн.; складання відзиву на заяву про зменшення/збільшення позовних вимог в розмірі 1500,00 грн.; складання заяви про виклик свідків від 22.05.2020 року (2 заяви по 1000,00 грн.) в сумі 2000,00 грн.; складання заперечень від 14.09.2020 року на заяву про збільшення/зменшення позовних вимог в сумі 1500,00 грн.; складання заяви про поновлення пропущеного строку на подання відзиву від 02.05.2020 року в сумі 1500,00 грн. (Т.2., а.с.174).

Задовольняючи часткового заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що витрати відповідача ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 18 500,00 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі та заява про їх відшкодування і розрахунок був наданий у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно дост.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд повинен врахувати заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) та в додатковій постанові Великою Палата Верховного суду від 19.02.2020 року, справа №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс/19).

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає об`єму та складності виконаних робіт. Апелянт зазначає, що згідно розрахунку, вартість участі адвоката у одному судовому засіданні складає 1600 грн, однак на думку апелянта фактично лише два засідання тривали понад дві години, а інші судові засідання тривали не більше 15 хвилин, тому вважає, що розмір витрат щодо участі в судових засіданнях є надмірним. Щодо складання відзиву, заперечень, заяви про зменшення (збільшення) позовних вимог, заяви про виклик свідків та всіх інших процесуальних документів, апелянт вважає, що вони за своєю сутністю не є складними та не передбачають витрачення значної кількості часу щодо їх виготовлення. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначає, що ані форма викладення вказаних документів, ані їх зміст не передбачають витрат на професійну правничу допомогу у такому розмірі, заявлених ОСОБА_4 .

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дослідивши матеріали справи, а саме акт про надання послуг № 1, апеляційний суд встановив, що адвокатом Немна П.М. по вказаній справі були надані такі послуги: участь в судових засіданнях в Роздільнянському районному суді Одеської області (6 судових засідань по 1600,00 грн. за кожне) в сумі 9600,00 грн.; складання відзиву від 02.05.2020 року на позовну заяву в сумі 2400,00 грн.; складання заперечень від 27.07.2020 року в сумі 1500,00 грн.; складання відзиву на заяву про зменшення/збільшення позовних вимог в розмірі 1500,00 грн.; складання заяви про виклик свідків від 22.05.2020 року (2 заяви по 1000,00 грн.) в сумі 2000,00 грн.; складання заперечень від 14.09.2020 року на заяву про збільшення/зменшення позовних вимог в сумі 1500,00 грн.; складання заяви про поновлення пропущеного строку на подання відзиву від 02.05.2020 року в сумі 1500,00 грн. (Т.2., а.с.174).

З наданих послуг адвокатом вбачається, що за складання заяви про поновлення пропущеного строку на подання відзиву від 02.05.2020 року, адвокатом Немна П.М. заявлено вимогу про стягнення вартості вказаної послуги в розмірі 1500 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що складання вказаного документу свідчить про штучне збільшення обсягу роботи адвоката за рахунок подачі таких документів, оскільки 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» (далі Закон № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Таким чином, строк подання відзиву на позовну заяву було автоматично продовжено на строк дії карантину, а отже необхідності у поданні 02.05.2021 року заяви про поновлення пропущеного строк на подання відзиву на позовну заяву не було.

З матеріалів справи також вбачається, що всього відповідач планував понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн. (т.1 а.с.130-133).

Щодо посилань апелянта на те, що складання відзиву, заперечень, заяви про зменшення (збільшення) позовних вимог, заяви про виклик свідків та всіх інших процесуальних документів, не передбачають витрачення значної кількості часу щодо їх виготовлення, оскільки вони за своєю сутністю не є складними, апеляційний суд вважає зазначити, що вказані посилання апелянта є суб`єктивною оцінкою позивача, оскільки жодними доказами вказане не підтверджене. Апеляційний суд вважає зазначити, що апелянт достеменно не знає скільки часу адвокату Немна П.М. знадобилось для вивчення матеріалів справи, для підготовки нормативно-правових актів, необхідних для професійного складання процесуальних документів, від яких залежить результат розгляду справи, скільки зусиль та часу витрачено адвокатом на підготовку щодо захисту свого клієнта у судових засіданнях, тощо.

З врахуванням вищенаведеного, а також того, що заявником був наданий детальний опис наданих послуг адвокатом Немна П.М., який на думку апеляційного суду є частково обгрунтованим та є співмірним із характером правовідносин, які склалися між сторонами та складністю справи, тому апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 500 гривень.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С.Комлева

С.М.Сегеда