Провадження № 2/522/2970/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє особисто та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні, зі стягненням компенсації вартості часток,

ВСТАНОВИВ:

До суду 04.09.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 , яка діє особисто та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні, зі стягненням компенсації вартості часток.

У позовній заяві представник позивача посилалась на те, що за результатами розподілу спадкового майна ОСОБА_4 (померлого сина позивачки та чоловіка відповідачки) у спільній частковій власності сторін по справі опинились п`ять об`єктів нерухомості. Оскільки все спадкове майно було успадковане позивачем та відповідачами частками, із причин існування взаємо неприязних стосунків між позивачкою та відповідачкою, в силу віку позивачки та її небажання психологічно травмувати свого неповнолітнього онука, позивачка фактично позбавлена можливості користуватися цим майном.

Вказувала, що вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , ця квартира знаходиться на утриманні позивачки, відповідачі в утриманні квартири участі не приймають. Рішенням Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/10591/14 від 18.08.2014, залишеним в силі вищими інстанціями було задоволено позов ОСОБА_1 та усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 . У ході виконання вищевказаного рішення у грудні 2017 ОСОБА_1 було надано доступ до вищевказаних квартир, але проживання на той час у однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 відповідачки з онуком позивачки та із стороннім чоловіком унеможливило користування позивачкою належними їй на праві власності майном (копія листа Приморської районної адміністрації №16-4019 від 22.12.2017 та акту від 22.12.2017, копія листа ГУНП в Одеській обл. №36/1 від лютого 2018, якими підтверджується проживання у квартирі сторонньої особи, додаються).

Посилалась на те, що станом на 2018 рік у квартирі АДРЕСА_3 проживали орендарі, яких засилила у квартиру ОСОБА_2 , та з яких вона щомісяця отримувала орендну плату, що також унеможливлювало користування позивачкою належними їй на праві власності часткою квартири. Станом на сьогодні, у квартирі АДРЕСА_3 проживають відповідачі, вищевказане підтверджується тим, що відповідачка регулярно отримує кореспонденцію за цією адресою та сама вказує її у заявах, наданих до суду. Хто проживає у квартирі АДРЕСА_2 на сьогоднішній день, позивачці невідомо, оскільки відповідачка перешкоджає позивачці у користуванні власністю, рішення суду про вселення досі не виконано.

Аналогічна ситуація виникла і з садовим будинком АДРЕСА_4 та земельною ділянкою пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, які також перебувають у спільній частковій власності позивачки та відповідачів, що само по собі, по причині неприязних стосунків між сторонами та у силу віку позивачки, унеможливлює користування позивачки цими об`єктами.

У позові також посилалась на те, що на розгляді різних судів різних інстанцій майже вісім років перебуває численна кількість справ щодо захисту права власності за участю сторін по цій справі, але у силу того, що предмет позову по тих справах не охоплює всі об`єкти нерухомості, чи стосується лише користування майном, вирішити спір між сторонами було неможливо. Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом, та вважає, що вирішення спору у порядку ст. 364, ст. 365 ЦК України із визнанням права власності позивачки на одну з квартир в цілому, та як наслідок скасування її права власності на частки у іншому майні та визнання права власності на інші чотири об`єкта нерухомості за відповідачами в цілому - є єдиним можливим способом вирішення багаторічного спору між сторонами.

Таким чином у позові просили :

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м., припинити право власності малолітнього ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м., визнавши право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м. за ОСОБА_5 в цілому;

- у рахунок компенсації, належної до виплати відповідачам, припинити право власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/12 та 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м; 1/8 частину садового будинку АДРЕСА_5 частину земельної ділянки пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва, визнавши в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв.м.; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м.; садовий будинок АДРЕСА_4 ; земельну ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1/2 частці кожному відповідачу);

- у рахунок компенсації, належної до виплати позивачці за припинення її права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/12 та 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м; 1/8 частину садового будинку АДРЕСА_5 частину земельної ділянки пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів за мінусом вартості квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м. стягнути з відповідачів суму, визначену шляхом розрахунків після проведення судової будівельно-технічної експертизи з визначення вартості майна;

Позовна заява надійшла до судді 05.09.2019 року.

Після усунення недоліків, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2019 було відкрито провадження по справі.

З 17.10.2019 року по 28.01.2020 року матеріали цивільної справи перебували на розгляді в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ..

Після повернення матеріалів цивільної справи до суду 1ї інстанції, розгляд справи було призначено на 02.03.2020 року.

Ухвалою суду від 04.03.2020 року було розглянуто та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у ОСОБА_2 та Приморської державної нотаріальної контори.

Розгляд справи 02.03.2020 року був відкладений на 20.03.2020 року через неявку сторін.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 23.05.2020 року, було витребувано докази із державного нотаріального архіву. Вимоги ухвали суду від 23.05.2020 року були виконанні 14.04.2020 року (а.с.197-211, т.1).

Ухвалою суду, повний текст якої складено 06.05.2020 року, було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

Матеріали цивільної справи були повернуті до суду 18.08.2020р. разом із висновком експерта №040/2020 від 06.08.2020р. (а.с.228-261, т.1).

Із 03.08.2020 року по 04.09.2020 року включно суддя перебувала у відпустці, матеріали справи отримала 07.09.2020 року.

Ухвалою суду від 07.09.2020 провадження по справі відновлено, розгляд справи призначено на 19.10.2020.

Від представника позивачки 09.10.2020 року надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 (а.с.5-11, т.2), у якій сторона позивача просила :

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 та на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м., припинити право власності малолітнього ОСОБА_3 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м., визнавши право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м. за ОСОБА_1 в цілому;

- у рахунок компенсації, належної до виплати відповідачам, припинити право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_5 частку земельної ділянки пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва, визнавши в цілому право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1/2 частці кожному відповідачу) на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., загальною площею 62,3 кв. м.; садовий будинок АДРЕСА_4 ; земельну ділянки пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва;

- у рахунок компенсації, належної до виплати позивачці за припинення її права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв.м.; 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_5 частку земельної ділянки пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів за мінусом вартості квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м. стягнути з відповідачів 28 948,30 Дол. США.

У зв`язку із прийняття судом уточненої позовної заяви, необхідності надання сторонам часу для підготовки відзиву та відповіді на відзив, розгляд справи було відкладено на 30.11.2020.

Представником позивачки 27.11.2020 було подано до суду заяву про забезпечення позову, згідно якого вона просить у рамках забезпечення уточненої позовної заяви накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Із 23.11.2020 року по 04.12.2020 року включно суддя перебувала на лікарняному, клопотання отримала 07.12.2020 року.

10 грудня 2020 року суддя знаходилась у відпустці.

Ухвалою суду від 11.12.2020 заява про забезпечення позову була задоволена, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвалою суду від 26.01.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2021.

У зв`язку із неявкою відповідачки та на підставі її клопотання розгляд справи 15.04.2021 року відкладено на 28.04.2021 року.

ОСОБА_2 23.04.2021 року звернулась до суду із клопотанням про заміну заходу забезпечення позову шляхом скасування арешту на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 43,00 кв. м, житлової 16,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та накладення арештів на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м.; 1/2 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м.; 1/3 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м.; 1/2 садового будинку АДРЕСА_4 , та 1/4 земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 26.04.2021 клопотання про заміну заходу забезпечення позову було відхилено.

ОСОБА_2 26.04.2021 року звернулась до суду із клопотанням про зупинення розгляду справи у зв`язку із розглядом Одеським апеляційним судом справи №522/8439/16.

Ухвалою суду від 28.04.2021 зазначене клопотання було задоволено, провадження по цій справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 522/8439/16-ц.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.08.2021 вищевказану ухвалу суду від 28.04.2021 року було скасовано та справу передано до суду 1ї інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 16.09.2021 було поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 09 годин 30 хвилин «11» листопада 2021 року

У судовому засіданні 11.11.2021 року були присутні: представник позивача ОСОБА_6 , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити; також з`явилась представник відповідачки ОСОБА_7 , яка позовні вимоги не визнала та просила відмовити, надав до суду письмові пояснення на позов.

Після пояснень сторін, по справі було оголошено перерву до 08.12.2021 року.

У судовому засіданні 08.12.2021 року була присутня представник позивача адв. Зауліна О.Г., позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на те, що між сторонами існують напружені відношення, про що свідчать численні судові процеси, та позивачу чиняться перешкоди у користуванні майном, а тому вона просить припинити її право власності на більшу частину нерухомості, залишивши за нею лише право власності лише на одну квартири, замість 4х, та стягнувши із відповідачів відповідну грошову компенсацію.

Також був присутній представник відповідача адв. ОСОБА_7 , яка просила відмовити у позові, посилаючись на те, що позивачем не була надано доказів того, що їй чиняться перешкоди у користуванні спірним майном. Окрім того, вважає, що будуть порушені права неповнолітньої дитини, яка є інвалідом. Також просила відмовити із тих підстав, що кошти за компенсацію не були внесені на депозит, та відсутня згода органу опіки та піклування на припинення права власності неповнолітньої особи.

Представник органу опіки та піклування ПРА ОМР у судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Представником до суду було подано заяву, згідно якої просив розглядати справу без їх участі із дотриманням інтересів неповнолітнього.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже, зважаючи на строки розгляду справи, а також належне сповіщення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, приходить до наступного.

Згідно матеріалів справи встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (єдиний син позивачки, чоловік відповідачки та батько неповнолітнього відповідача).

Відповідачка ОСОБА_2 26.10.2011 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алексєєвої О.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 28/2011 щодо майна померлого.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_4 за законом є: дружина померлого - ОСОБА_2 (відповідачка по справі), мати померлого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивачка по справі), неповнолітній син померлого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (в інтересах якого виступає відповідачка по справі) та батько померлого ОСОБА_8 , який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 ..

Неповнолітній ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.11.2011 року (а.с.23, т.2).

До складу спадщини увійшло наступне нерухоме майно:

- квартира АДРЕСА_2 , заг.пл.58,7 кв.м, житл. 17.1 кв.м;

- квартира АДРЕСА_3 , заг.пл.143,4 кв. м, житл. 80.4 кв.м;

- квартира АДРЕСА_1 , заг.пл.62,3 кв. м;

- садовий будинок АДРЕСА_4 ; земельна ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва.

Крім того, після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.03.2018 р. на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м.

Таким чином, згідно даних Державного реєстру речових прав на сьогоднішній день, крім іншого нерухомого майна, за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано, зокрема, право власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м, житловою 17.1 кв.м;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв.м;

- 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 своєчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини померлого ОСОБА_4 , та оскільки, як встановлено рішеннями суду по справі №521/19377/13-ц, що набрали законної сили (а.с.41-46, т.1), садовий будинок АДРЕСА_4 був придбаний під час шлюбу померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України (роз`яснення ВС у постанові №645/3265/13-ц від 25 квітня 2018 року) останній на праві власності належить: 1/12 частина квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м; 1/2+1/8 частина садового будинку АДРЕСА_5 частина земельної ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва

Згідно даних Державного реєстру речових прав на сьогоднішній день за неповнолітнім ОСОБА_3 , зареєстровано право власності на:

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м, житловою 17.1 кв.м;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв.м, житлової 80.4 кв.м.

Неповнолітньому ОСОБА_3 також на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України (роз`яснення відповідно до Постанови ВС №646/6702/15-ц від 12 вересня 2018) належить:

- 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м;

- 1/8 частина садового будинку

АДРЕСА_5 земельної ділянки пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 13.03.2015 (справа №521/19377/13-ц), залишеним в силі вищими інстанціями, було стягнуто на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/8 частки автомобіля та визнано право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (син позивачки) на:

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою 17.1 кв.м;

- 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв.м;

- 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м;

- 1/8 частину садового будинку АДРЕСА_4 ;

- 1/4 частину земельної ділянки пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва

Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкомом Одеської міської ради від 15.09.1993 року, ОСОБА_1 належить 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м.

Суд вбачає, що між сторонами існує спір із приводу користування успадкованим нерухомим майном.

Суд вбачає, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебував спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка також виступала в якості третьої особи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 , про вселення та зобов`язання не перешкоджати у користуванні майном, зокрема квартирами : АДРЕСА_3 та № АДРЕСА_2 (справа № 522/10591/14).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року, позов задоволено.

Вселено ОСОБА_1 у квартири АДРЕСА_3 та № АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні спадковим майном - квартирами : АДРЕСА_3 та № АДРЕСА_2 (а.с.47-49, т.1).

Вказані рішення судів були залишені без змін згідно ухвали ВССУ від 13.09.2017 року.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 зверталась до Приморського районного суду м. Одеса з позовом про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/4 на частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., припинення право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м. за умови попереднього внесення вартості частки цих квартир на депозитний рахунок суду до моменту постановлення рішення у справі та визнання права власності ОСОБА_3 на 1/2 на частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., та на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв. м..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/8439/16 від 06.12.2017 року позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 було відхилено з причин не внесення стороною позивача на депозитний рахунок суду суму компенсації (а.с.112-115, т.2).

Зазначене рішення суду було оскаржено ОСОБА_2 в апеляційному порядку.

Станом на сьогодні, справа перебуває на розгляді Одеського апеляційного суду (розгляд справи призначено на 27.01.2022 о 10.00).

Про неможливість спільного володіння і користування майном з причин наявності несприятливих стосунків між сторонами зазначає як позивачка у позові, так і відповідачка у позовній заяві вхідний №39982/16 від 16.05.2016 (№522/8439/16 ) та апеляційній скарзі на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 06.12.2017 вхідний №136975/17 від 22.12.2017, у яких ОСОБА_2 , звертаючись до суду у інтересах ОСОБА_3 просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м., 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв. м, житлової 80.4 кв.м. саме з підстав пункт 3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, посилаючись на висновок №2231 судово-психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи №521/13098/14ц від 17.07.2015 (а.с.139-141, т.1). Зокрема, позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що на теперішній час сумісне проживання позивача та відповідача є неможливим, оскільки існує повна психологічна несумісність відповідача та матері позивача при будь-яких можливих контактах. Таким чином, спільне користування нерухомим майном позивача та відповідача не є можливим. Зазначала, що ОСОБА_1 спірним майном не користується.

Отже, дійсно вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлена наявність довготривалого конфлікту з приводу спільного користування володіння та користування спірним майном, за викладеного суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки із приводу того, що стороною позивача не надано доказів щодо перешкод у користуванні спірним майном.

Суд вбачає, що висновком судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи судового експерта №040/2020 від 06.08.2020р. ОСОБА_10 (а.с.228-261, т.1), середньо ринкова вартість об`єктів нерухомого майна була визначена в наступних розмірах: 56 763.00 Дол. США (квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 58,7кв.м., житловою 17.1 кв.м.); 120 599,00 Дол. США (квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 143,4 кв.м, житлової 80.4 кв.м.); 15 880,00 Дол. США (садовий будинок АДРЕСА_4 ; 5 400.00 (земельна ділянка пл. 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва); 31 212,00 Дол. США (квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв. м).

Вирішуючи даний спір суд виходить із наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1,2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1,2 ст.328 ЦК України).

Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Отже, підставою для припинення права відповідача на частку у спільному майні за позовом позивачки як іншого співвласника відповідно до п.1 ч.1 ст.365 ЦК України передбачено встановлення не тільки незначного розміру частки, а і неможливості виділення такої частки в натурі.

Згідно з частиною 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, виходячи з наведених норм ЦК України, заявляючи позов про припинення права на частку в спільному майні, обов`язковою умовою є внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Між тим, стороною позивача не надано суду доказів щодо того, що спірне майно: садовий будинок АДРЕСА_4 та земельна ділянка пл.0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області не є неподільним, а також щодо неможливості виділу в натурі відповідачами спірного майна. Окрім того, суд вбачає, що спірне майно, визначене стороною позивача, не може вважатись незначним за розміром.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач просить стягнути в рахунок визнання права власності своїх часток за відповідачами грошову компенсацію, а відповідач, у свою чергу, не згоден її виплачувати. В данному випадку стягнення компенсації в рахунок набуття стороною права власності без її згоди, на думку суду, не передбачено законодавством.

При цьому, суд вбачає, що позовні вимоги стосується інтересів неповнолітньої дитини, саме з якого позивачем також заявлено вимоги про стягнення компенсації.

Батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (ст. 176 Сімейного кодексу України).

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

При цьому, матеріали справи не містять відповідного висновку органу опіки та піклування щодо розпорядження майном, співвласником якого є неповнолітня дитина.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладеного, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено повністю, суд, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, покладає всі судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 15-16, 177, 179, 181, 325, 328, 364, 365, 601 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 102, 106, 110, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє особисто та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні, зі стягненням компенсації вартості часток відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 20.12.2021 року.

Суддя Домусчі Л.В.