КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Висоцька Г.В.
Єдиний унікальний номер справи № 372/4482/2019
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9479/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в ;

У лютому 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим , що Їй на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1181 га (кадастровий номер: :04:011:0121), яка розташована за адресою: с. Підгірці, Обухівський район, Київська область.

Відповідачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, площею 0.2 га з кадастровим номером :04:011:0075, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Позивачка не може в повній мірі користуватися своєю власністю у зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_4 встановила на її земельній ділянці паркан, чим порушила її право власності на нерухоме майно. Так, під час будівництва паркану від точок А до Б (збірний кадастровий план), а також, від точок В до Г, від Д до Е, від Є до Ж, від З до И, власниця суміжної із її земельною ділянкою змістила паркан вглиб належної їй земельної ділянки, внаслідок чого самовільно захопила понад 34 м приватної власності.

На неодноразові вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відповідачка не реагує,тому ОСОБА_2 змушена звернутися до суду за захистом порушеного права .

Позивачка ОСОБА_2 просила зоов`язати ОСОБА_1 відновити стан своєї земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0075, який існував до порушення прав ОСОБА_2 у відповідності по даним, які містяться в земельно-кадастровій документації та в правовстановлюючих документах;

зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою з кадастровим номером :04:011:0121, шляхом демонтажу (знесення) паркану, який знаходиться на території земельної ділянки ОСОБА_2 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки за кадастровим номером № :04:011:0075, який існував до порушення прав ОСОБА_2 , у відповідності по даним, які містяться в земельно-кадастровій документації та в правовстановлюючих документах.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за кадастровим номером № :04:011:0121 шляхом демонтажу (знесення) паркану, який знаходиться на території земельної ділянки ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1536, 80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу , в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову . В апеляційній скарзі відповідачка зазначала, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам ,наявним в матеріалах справи, а відтак прийшов до хибного висновку про задоволення позову . Крім того зазначила , що позивачка є власницею двох земельних ділянок , які утворилася внаслідок поділу однієї земельної ділянки, з приводу якої вже був спір .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Про день та час розгляду справи 05 серпня 2021 року . 14 вересня 2021 року сторони були повідомлені належним чином. Представники сторін приймали участь у розгляді справи в апеляційному суді.

Від представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Овчарука А.О. надійшло клопотання про закриття провадження з підстав надання представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Боскіним О.Д. ордеру, який не може підтвердити його повноваження на підписання апеляційної скарги ,а відтак він не є належним представником ,який подав апеляційну скаргу, за якою відкрито апеляційне провадження.

Дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, реалізуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий суд.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі « Беллет проти Франції» ЕСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві . Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість осердити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням п.1 ст. 6 Конвенції .

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це письмова або у визначених законом випадках усна домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 Закон № 5076-VI), в тому числі й презумпція правомірності договору, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У договорі про надання правової допомоги закріплюється обсяг повноважень адвоката, а також вказуються обмеження щодо вчинення певних дій. Відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 5076-VI адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону № 5076-VI повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 5076-VI, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону № 5076-VI.

Ордер на надання правової допомоги (далі - ордер) - це письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Закон № 5076-VI та іншими законами України.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону № 5076-VI (пункт 5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41) (далі - Положення).

В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (пункт 4 Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затверджено рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36 із змінами і доповненнями,

Ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правову допомогу на підставі цього ордера та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання та скріплений печаткою юридичної особи (пункт 11 Положення 2012 р.).

Також ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав; номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий; адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, що видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який здійснює свою діяльність індивідуально та видав ордер або підпис адвоката, який згідно з ордером надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, або підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням (пункт12 Положення 2012 р.).

Відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер) (пункт 15 Положення).

Також чинним законодавством України, а саме статтею 400-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України), встановлено кримінальну відповідальність адвоката за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, встановлених договором про надання правничої допомоги.

Варто зауважити, що, виходячи зі змісту частин 1, 3 статті 26 Закону №5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) на підставі вже укладеного договору.

Тобто, ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених в ньому повноважень адвоката.

Таку саме правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 05 грудня 2018 року в справі № П/9901/736/18.

З матеріалів справи вбачається, відповідачкою на підтвердження повноважень адвоката Боскіна О.Л. додано виданий ним ордер серії КВ № 466469 від 10 березня 2020 року , який за формою та змістом відповідає вимогам закону, в тому числі містить посилання на договір про надання правової допомоги та підпис адвоката .

За таких обставин, представник відповідачки адвокат Боскін О.Л. , підписуючи та подаючи до суду апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 діяв у передбачений законом спосіб та у межах наданих йому повноважень, що виключає застосуванняп.2 ст.1 ст. 362 ЦПК України і закриття апеляційного провадження .

Доводи представника позивачки про те, що адвокат Боскін О.Л. не підтвердив обсяг своїх повноважень суперечать положенням частин 1 та 2 ст.64 ЦПК України, згідно яких представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, а обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, за загальним правилом повноважний представник має право на вчинення всього обсягу процесуальних дій від імені довірителя за відсутності обмежень. Виданий адвокатом Боскіним О.Л. ордер не містить будь-яких обмежень, в тому числі обмежень щодо підпису апеляційної скарги представником, що у свою чергу спростовує доводи представника позивачки про не підтвердження обсягу повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 635/4480/14-ц, де Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що обмеження повноважень адвоката в ордері зазначаються тільки тоді, коли вони встановлені договором про надання правової допомоги. Відсутність в ордері відмітки про обмеження означає їхню відсутність.

Як вище вказувалося наявність повноважень надає представнику право вчиняти будь-які процесуальні дії. Крім того , відповідачка , заперечуючи проти клопотання представника позивачки ОСОБА_2 , підтвердила повноваження свого представника.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив із того , що відповідачем порушуються право позивача і вони підлягають усуненню.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до положень частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відповідно до ст.. 103 , 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей ( затінення, задимлення, неприємні запахи , шумове забруднення тощо) . Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров"я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Як видно із матеріалів справи , позивачка ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки відповідно до договору дарування земельної ділянки від 07 вересня 2013 року ,згідно якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1181 га , розташовану за адресою: с. Підгірці, Обухівського району, Київської області за кадастровим номером: :04:011:0121 ( т.1 а.с 8-10.).

З матеріалів справи вбачається ,що вказана земельна утворилась внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0094 загальною площею 0,1999 га на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:011:0121( площею 0,1181 га ) та :04:011:0122( площею 0 ,01818) , яка до квітня 2013 року належала ОСОБА_6 ( сину позивачки) на підставі державного акту від 05 серпня 2011 року ( т.1 а.с . 147-171 ) .

Відповідачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки відповідно до договору купівлі-продажу від 25 червня 2019 року ,згідно якого Челікпазу Огузхан продав а ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :04:011:0075за адресою : Київська область , Обухівський район , с. Підгірці. ( т.1 а.с. 80) .

Челікпазу Огузхан був власником вказаної ділянки із 14 серпня 2009 року по 25 червня 2019 року .

Згідно акту від 10 жовтня 2019 року № 99 складеному постійною комісією з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, охорони та захисту навколишнього природного середовища Підгірцівської сільської ради та землевпорядником , комісія вирішила, згідно наявної фактичної ситуації на місцевості та згідно складеного сертифікованим інженером - землевпорядником ФОП « ОСОБА_7 » збірного кадастрового плану та акту про встановлення в натурі ( на місцевості) зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання встановлених межових знаків від 26 серпня 2019 року наявний факт невідповідності фактичних меж земельних ділянок з кадастровими номерами :04:011:0121 та :04:011:0075 та меж відповідних земельних ділянок згідно даних внесених до державного земельного кадастру , а у зв`язку з цим рекомендовано власникам земельних ділянок з вказаними кадастровими номерами встановити( відновити) межі земельних ділянок та користуватись земельними ділянками в межах , які відповідають їх правовстановлюючим документам та відповідно до даних занесених в ДЗК .

Власникам даних земельних ділянок дотримуватись визначених Земельним кодексом України обов`язків власників земельних ділянок та правил добросусідства ( т,1 а.с. 14-15) .

Згідно Акту від 09 вересня 2019 року ОСОБА_2 встановлено в натурі ( на місцевості ) зовнішні межі земельної ділянки та передано на зберігання встановлені межові знаки( т.1 а.с. 16) .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2011 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою ( т.1 а.с. 183-185) . У вказаному рішенні йшлося про незаконно встановлений паркан . Натомість , суд прийшов до висновку права ОСОБА_6 не порушуються .

Суд , поклавши в основу рішення наданий позивачкою в якості доказу в обґрунтування своїх доводів акт № 99 «Про погодження меж земельної ділянки» від 10 жовтня 2019 року, не врахував,що вказаний акт встановив факт невідповідності фактичних меж обох земельних ділянок - як позивачки , так і відповідачки . Крім , того не врахував , що обом власникам земельних ділянок запропоновано привести їх до належного стану.

Суд в межах повноважень, передбачених ЦПК України, неодноразово роз`яснював сторонам, зокрема, стороні відповідача про доцільність, в разі невизнання обставин позову, призначення у вказаній цивільній справі експертизи, оскільки обставини, які входять до предмету доказування, а саме наявність/відсутність факту суміжності земельних ділянок, способу їх перетину, фактичне розташування паркану, потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Сторони не вважали за доцільне заявляти клопотання про призначення відповідної експертизи.

Не заявляли такого клопотання сторони і в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до вимог ЦПК України ( сит. 81) доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зауважити ,що вирішення питання щодо накладення земельних ділянок, які потребують спеціальних знань, можливе лише шляхом проведення відповідної експертизи при наявності у обох суміжних землевласників (землекористувачів) документів, що посвідчують таке право.

Крім того, слід зазначити, що наданий позивачкою збірний кадастровий план не містить будь -яких доказів щодо розміщення парканів на земельних ділянках обох сторін (т. а.с. 20) .

Суд не встановив , в чому саме полягає порушення права власності позивачки і коли воно порушено, і прийшов помилкового висновку про задоволення вимог, зобов`язавши відповідачку усунути перешкоди шляхом знесення паркану на земельній ділянці саме позивачки, при цьому не вказав яку саме частину паркану необхідно знести, на якому відрізку земельної ділянки .

Виходячи із змісту позовної заяви, відсутності обґрунтованих належними доказами доводів позивачки про неможливість усунення порушення її прав іншим адекватним способом, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про задоволення позову.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів прийшла до висновку ,що позивачкою не доведено позовні вимоги, зокрема позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що паркан, побудований саме на земельній ділянці позивачки, та з боку відповідачки вчиняються будь-які перешкоди у користуванні належною позивачці земельною ділянками.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку ,що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення стану земельної ділянки ,який існував до порушення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді