Номер провадження: 22-ц/813/4036/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК»,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Приморського районного м. Одеси від 09 вересня 2020 року у складі судді Бондар В.Я.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання недійсними договорів та скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У ході розгляду справи позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та/або іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 17715388).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Заборонено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та/або іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 17715388).

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що аргументом, який наводить позивач, як основну підставу для вжиття заходів забезпечення позову, є той факт, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як зареєстрований Іпотекодержатель, має усі можливості для звернення стягнення на предмет іпотеки, проте, вказане твердження не доводить існування реальної загрози ні реальної, ні будь-якої іншої. Вжиття заходів забезпечення позову на підставі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, є абсурдною, оскільки позивач дізнається про ініціацію процесу звернення стягнення задовго до її завершення, а оскільки таких дій вжито не було, ні реальної, ні будь-якої іншої загрози утруднення виконання рішення - не існує. Судом при визначенні підстав вжиття заходів забезпечення неналежно та невірно досліджено існування реальної загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, яке у результаті призвело до ухвалення незаконного рішення. На думку Товариства, судом першої інстанції під час прийняття рішення про вжиття заходів забезпечення позову не було належним чином досліджено зв`язок між позовними вимогами та конкретним заходом забезпечення позову.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання 17.08.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив.

Представник ПАТ «ІМЕКСБАНК» в судове засідання 17.08.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вирішив розглянути справу без участі сторін, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З виділених матеріалів справи вбачається, що позивач оспорює дійсність договору № 104 про відступлення права вимоги від 15.08.2019, укладеного між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та оспорює дійсність результатів відкритих електронних торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронних торгів №UA-EA-2019-07-01-000014-b в частині лоту (складу лоту), що стосується продажу кредитного портфелю: Право вимоги за договором кредитної лінії №497 від 29.03.2007. Також, позивач оспорює дійсність договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та іпотечними договорами від 15.08.2019, укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельник Н.О., зареєстрований в реєстрі за №11230, на підставі якого приватним нотаріусом здійснено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі іпотек (номер запису про іпотеку 32891674) та вказано Іпотекодержателем предмету іпотеки, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 17715388), що забезпечує вимоги іпотекодержателя за Договором кредиту №497 від 29.03.2007 - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Отже, предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі іпотек.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є зареєстрованим іпотекодержателем вказаного майна (запис про що позивач просить скасувати), тому існує реальна небезпека проведення іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність заборони ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та/або іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За таких обставин, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу унеможливить ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не пов`язані з предметом спору апеляційний суд відхиляє, оскільки позивач оспорює як правомірність договору про відступлення прав вимоги ПАТ «ІМЕКСБАНК» на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», за кредитним договором № 497 від 29.03.2007, який укладено між кредитором ПАТ «ІМЕКСБАНК» та позичальником ОСОБА_1 так і правомірність договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 17715388), обтяженням якої забезпечено виконання кредитного договору № 497 від 29.03.2007 .

Вказана квартира є предметом договору іпотеки, тоді як предметом спору у даній справі є вимоги про визнання відсутності прав іпотекодержателя, визнання недійсними договорів про передачу прав за іпотечним договором.

Отже, відповідач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як іпотекодержатель нерухомого майна, має об`єктивну можливість реалізувати право іпотекодержателя на звернення стягнення на нерухоме майно, що унеможливить ефективний захист прав позивача, також вказані дії можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Слід також зауважити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником обґрунтована, оскільки повідомлені ним обставини дають підстави вважати, що застосований судом вид забезпечення позову є ефективним захистом прав позивача у разі задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного м. Одеси від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 01.09.2021.

Головуючий:

Судді: