Справа № 444/3362/21
Провадження № 2/444/1189/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Усманова З.З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради, третя особа Рава-Руська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

16.11.2021 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_2 . Вказав, що на день смерті його діду належав будинок, який раніше відносився до колгоспного типу двору. Зазначив, що право власності на майно двору в 1987 році було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що оскільки померлий ОСОБА_3 не був останнім членом двору, а в дворі станом залишилася проживати його дружина ОСОБА_4 і станом на 30.06.1990 року в дворі проживала одна, то відповідно спадщина на майно даного двору після смерті ОСОБА_3 не відкривалася, а вже ОСОБА_4 значилася головою двору на зазначену дату. Зазначив, що 14.03.1992 року ОСОБА_4 уклала договір, за яким подарувала своєму синові ОСОБА_2 житловий будинок в с. Гійче Жовківського району, і він з того часу проживав в будинку. Вказав, що рішенням №3 від 28.01.2010 року виконкому Гійченської сільської ради було вирішено оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , однак своє право власності він так і не зареєстрував. Вказав, що при житті ОСОБА_2 склав заповіт, який 10,12.2019 року посвідчив в Гійченській сільській раді та яким все майно заповів позивачу, як своєму онуку. Просив визнати його право власності на будинок.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялися, однак подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності, представник відповідача позовні вимоги визнав.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_2 .

Житловий будинок в АДРЕСА_2 , станом на 30.06. 1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом якого була ОСОБА_4 , що підтверджується випискою № 964 від 19.12.2019 року, виданою Гійченською сільською радою.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

З договору дарування житлового будинку від 14.03.1992 року вбачається, що ОСОБА_4 подарувала своєму синові ОСОБА_2 житловий будинок в с. Гійче Жовківського району.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

З рішення Гійченської сільської ради від 28.01.2010 року №3 вбачається, що вирішено оформити право власності на будинок АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 .

З копії заповіту від 10.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 все майно, яке належатиме йому і на що матиме право на день смерті, заповів позивачу, як своєму онуку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .

З копії довідки № 754 від 29.07.2021 року, виданої Рава-Руською міською радою, вбачається, що вул. Галана в с. Гійче перейменовано на вул. А.Мельника.

Довідка № 5840 від 29.10.2021 р., видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ», підтверджує, що житловий будинок в АДРЕСА_2 , зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_3 .

З копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що загальна площа такого становить 60.4 кв.м, житлова 41.7 кв.м., допоміжна 18.7 кв.м.

Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією даної заяви.

Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , який був спадкоємцем своєї матері ОСОБА_4 , після котрої він спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки не надано необхідні документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.08.2021р.

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР (в редакції, чинній на 14.04.1991 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи

кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (в редакції, чинній на 14.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. «а», «б», «г» п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону "Про

власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно постанови ПВС України №13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно

колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Судом встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_2 , станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом якого була ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був спадкоємцем своєї матері ОСОБА_4 , після котрої він спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

Спадщина після померлого ОСОБА_2 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до даних правовідносин слід застосовувати відповідні правила Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

При встановленні кола спадкоємців, які прийняли спадщину суд бере до уваги копію заповіту від 10.12.2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 все майно, яке належатиме йому і на що матиме право на день смерті, заповів позивачу, як своєму онуку.

Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

Таким чином встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Інших доказів того, що будь-які інші спадкоємці з часу відкриття спадщини у 2020 році вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , суду не надано.

За таких обставин позовні вимоги потрібно задовольнити повністю.

Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1268, 1271 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 (колишнього Жовківського району Львівської області), загальна площа якого становить 60.4 кв.м, житлова 41.7 кв.м., допоміжна 18.7 кв.м з господарськими будівлями, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Оприск З. Л.