Справа № 146/1140/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Максимчук О.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Семка В.М.

відповідачів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

представника відповідачів Барвінського О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

20 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він утримував в господарстві корову, по кличці «Настя», серія паспорта LC № 829280 , робочий № 7122, ідентифікаційний номер корови UA .

09 вересня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повинні були виконувати обов`язки погоничів і пастухів. Свої обов`язки вони доручили ОСОБА_7 і ОСОБА_4 . Однак останні ці обов`язки виконали недобросовісно, внаслідок чого його корова загубилася. Знайдено її було через чотири дні, 13 вересня 2020 року ОСОБА_8 , але стан корови був такий, що відповідачі здали заготівельникам за 5000 грн., пообіцявши позивачу повернути різницю у вартості корови, а саме 10000 грн через декілька днів. Але дані кошти не повернуто.

Вважає, що відповідачі неналежно виконували свої обов`язки щодо випасу худоби, що призвело до загибелі тварини, а тому просить стягнути з останніх нанесену йому шкоду.

08 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі.

04 січня 2021 року від відповідачів надійшов відзив, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вказують на те, що позивачем не надано жодних достовірних та достатніх доказів в підтвердження своїх вимог в яких зазначається, що шкода заподіяна йому в результаті втрати корови заподіяна з вини відповідачів, а тому відсутні будь-які законі підстави для задоволення позовних вимог.

18 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якому просить задоволити позовні вимоги і стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн матеріальної шкоди.

16 лютого 2021 року закрито підготовче провадження .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Семко В.М. позов підтримали. Просять стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10000 грн матеріальної шкоди. Також ОСОБА_1 пояснив, що корову шукали скрізь і в тому місці, де знайшли також були, але там погана видимість і її не було видно. Ніхто з погоничів не повідомляв, що його корова тікала з череди.

Відповідач ОСОБА_5 пояснила, що вона найняла пастухів пасти череду. Їх наймають всі люди. Увечері пастухи не пригнали корову ОСОБА_1 додому. Шукали корову скрізь, коли знайшли вона була вся виснажена. Привозили ветфельдшера до корови, який повідомив, що її потрібно покапати 3-4 дні. В подальшому корову ОСОБА_5 здала на бійню, отримавши за неї 5000 грн. Вважає себе невинною, оскільки це був нещасний випадок.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що на час випасання череди його вдома не було, він знаходився в м. Києві на роботі.

Відповідач ОСОБА_4 , пояснив, що випасав череду з ОСОБА_7 . Коли увечері гнали череду, то ОСОБА_1 корови не було. ОСОБА_7 пішла її шукати, а ОСОБА_4 погнав череду додому.

Відповідач ОСОБА_7 пояснила, що вона з ОСОБА_4 пасла череду. Корова ОСОБА_1 втікла у чагарники. Вона побігла за нею, але так і не знайшла її. Дана корова часто тікає з череди і всі це знають.

Представник відповідачів - адвокат Барвінський О.П. суду пояснив, що відповідачі вжили всіх заходів щодо пошуку корови позивача. Вина їх не доведена. Вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в задоволенні позову. Також наголосив, що вартість корови не підтверджена.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є старшим по череді. Пастухів люди наймають, щоб пасли корів. Пастухи повинні дивитися за коровами. Рано в 7:00 год. корови виганяють з дому в череду, а ввечері біля 19:30 приганяють додому. Пастухів ОСОБА_4 і ОСОБА_7 він також наймав, претензій до них не було.

В судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила, що вечором їй повідомили, що не стало корови. ОСОБА_7 сказала, що корова могла перейти в іншу череду. Конкретного місця, де зникла корова пастухи не вказали. Корову здала заготівельникам ОСОБА_5 . Принесла їй додому 5000 грн., а решту сказала, що додадуть. Пройшло два місяці ніхто нічого не повернув.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що на той час працював головою сільської ради і до нього звернувся ОСОБА_1 допомогти в пошуках корови. Він звернувся до ПРАТ ПК «Поділля», щоб дали дрона. Відомо, що люди шукали корову, він особисто корову не шукав.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що його корова ходить в цю ж саму череду. Коли прийшла худоба з поля, то говорили, що не стало корови ОСОБА_1 .

Від свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 сторони відмовились.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що відповідно до паспорта великої рогатої худоби LG 829280, позивач ОСОБА_1 був власником корови породи Українська чорно-ряба молочна, по кличці «Настя», робочий № 7122, ідентифікаційний номер корови UA (а. с.6).

З довідки виданої Яланецьким старостинським округом Томашпільської ОТГ Томашпільського району Вінницької області видно, що в домогосподарстві ОСОБА_1 дійсно утримувалась корова (а.с.7).

За усною домовленістю між власниками корів в с. Яланець здійснюється почерговий випас великої рогатої худоби. Згідно з чергою 09.09.2020 випасати корови мала ОСОБА_5 . Остання найняла пастухів ОСОБА_7 і ОСОБА_4 для випасу худоби. Цього ж дня корова зникла. В подальшому була здана на бійню за 5000 грн, що не заперечується самими сторонами.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В своїй постанові від 28.02.2018 у цивільній справі № 650/1223/14-ц Верховний Суд зробив висновок, що у аспекті положень ч. 1 ст.7, ч. 1 ст. 11 ЦК України випасання власниками сільськогосподарських тварин (зокрема, великої рогатої худоби) череди цих тварин в порядку черговості на безвідплатній основі є звичаєм, дії осіб щодо безпосередньої реалізації якого за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин - учасники черги.

Частиною 1 ст. 180 ЦК України визначено що, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Однак, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування його позовних вимог до відповідачів , зокрема: не доведено, що дії чи бездіяльність саме відповідачі спричинили шкоду - загибель корови, які це дії чи бездіяльність, не доведено наявність причинного зв`язку між діянням відповідачів та завданою шкодою.

Крім того, стороною позивача не обґрунтований розмір шкоди, а саме 10000 грн. Ненадо жодного доказу про вартість корови.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених позивачем межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12,13, 76, 78, 81, 258, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 22, 180, 1166 ЦК України,суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2021 року.