Справа № 570/5219/20
провадження № 4-с/570/4/2021
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю представника скаржника адвоката Луцик К.В.,

державного виконавця Гуменюка А.А.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.С.Петлюри,10/ скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що накладенння арешту на кошти, що містяться на рахунку для виплати заробітної плати, призводить до порушення конституційних прав боржника, представник скаржника адвокат Луцик К.В. у поданій до суду 24 грудня 2020 року скарзі просить

- визнати неправомірними дії державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гуменюка А.А. щодо накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_1 , відкритий у АТ "Укрсиббанк" для виплати заробітної плати ОСОБА_1 ;

- зобов`язати державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гуменюка А.А. зняти арешт з коштів на банківському поточному рахунку НОМЕР_1 , відкритий у АТ "Укрсиббанк" для виплати заробітної плати ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт коштів від 11 серпня 2020 року.

У судовому засіданні вказаний представник скаржника вимоги скарги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на неправомірність дій державного виконавця, що призвели до унеможливлення отримання боржником ОСОБА_1 заробітної плати.

Державний виконавець проти заявлених вимог заперечує, вважає свої дії при винесенні оскаржуваної постанови правомірними і такими, що відповідають цілям і меті виконавчого провадження. Вказує, що згідно з ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Просить у задоволенні скарги відмовити, тому що скаржником не доведено, що рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання або, що на кошти, які знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом звертати стягнення, а також така інформація не надходила до державного виконавця від АТ "Укрсиббанк".

Стягувач у поданій до суду заяві повністю підтримує позицію державного виконавця, просить розглядати справу у її відсутність.

Суд, заслухавши їх пояснення, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 16 лютого 2017 року державним виконавцем Рівненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на підставі виконавчого листа №1-195/11, виданого 10 листопада 2011 року Рівненським районним судом Рівненської області, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №53422137).

11 серпня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках, що відкриті у АТ "Укрсиббанк", в т.ч. на поточний рахунок №НОМЕР_1 .

16 жовтня 2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та направлено на виконання до ТзОВ "Дорсервіс".

За результатами аналізу встановлених обставин справи та правових норм можна дійти таких висновків.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. За ст.7 цього Закону працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.17 вказаного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п.7 ч.3 ст.18 Закону).

В силу положень ст.56 цього Закону метою накладення арешту є забезпечення реального виконання рішення суду. Відповідно до ст.48 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається, в першу чергу, на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі, на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

П.8 розділу VIII "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Відповідно до ст.70 вищевказаного Закону загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Ч.3 ст.52 цього Закону встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, АТ "Укрсиббанк" після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів, які знаходяться на рахунку, що належить боржнику ОСОБА_1 , повинен був повідомити, що рахунок №НОМЕР_1 , на який накладено арешт, є рахунком зі спеціальним режимом призначення, на який законом заборонено накладення арешту та повернути зазначену постанову без виконання. Однак, таких повідомлень від АТ "Укрсиббанк" на адресу державного виконавця не надходило.

Згідно з абз.2 ч.2 п.1 ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п.10 ч.1 ст.34 цього Закону. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Таким чином, суду не надано доказів, що виконавцю направлено повідомлення банку про неможливість накладення арешту на рахунки, тому державний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника. При цьому, банк в якому арештовано кошти боржника, відповідно до ст.52 цього Закону не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходиться на такому рахунку.

Ст.43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Ч.1 ст.115, ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю України, ст.22, ч.1, 6 ст.24, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до довідки №03/12-2 від 03 грудня 2020 року, виданої директором ТзОВ "Дорсервіс" ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримує заробітну плату на поточний рахунок №НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Укрсиббанк".

Так, ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Суду надані належні та допустимі докази, які підтверджують, що державний виконавець за заявою представника боржника не зняв арешт з рахунків, тим самим перешкоджаючи боржнику використовувати нараховану заробітну плату. Отже, бездіяльність виконавця порушує приписи ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», норми чинного законодавства в сфері оплати праці.

Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги в частині визнання дій державного виконавця неправомірними відсутні. Разом з тим, відмова державного виконавця у знятті арешту із зарплатного рахунку боржника, який відкритий в АТ "Укрсиббанк" призвела до порушення конституційних прав скаржника ОСОБА_1 . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст.ст.447-453, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

частково задоволити скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Зобов`язати Рівненський районний відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ зняти арешт з коштів на банківському поточному рахунку НОМЕР_1 , відкритий у АТ "УКРСИББАНК" для виплати заробітної плати ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт коштів від 11 серпня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 18 лютого 2021 року.

Суддя: Кушнір Н.В.