_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5468/21
УХВАЛА

15.12.2021 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши матеріали справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

14.12.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача інфляційних збитків та трьох відсотків річних нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 130524,55 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Позивачем у позові визначення обрання підсудності справи за правилами ч.1 ст. 27 ЦПК України та ч.15 ст. 28 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 15 статті 28 ЦПК України встановлено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Отже, оскільки один з відповідачів по справі ОСОБА_3 зареєстрований на території Київського району міста Одеси, позивач звернувся до суду з цим позовом до Київського районного суду міста Одеси.

Однак, з такими доводами суд не погоджується, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 7 статті 30 ЦПК України передбачено, що у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.

Як вбачається з позову, позивач звернувся до суду з цим позовом, як правонаступник кредитора ТОВ «Український промисловий банк» до відповідачів: позичальника за кредитним договором №408-013/ФКВІП від 24.06.2008 року ОСОБА_1 , та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договорами поруки №408-013/ZФПОР-08 та №408-013/ZФПОР-08/2 від 24.06.2008 року, за наслідком невиконання останніми своїх зобов`язань за договорами, а саме з підстав несплати заборгованості за кредитним договором, яка вже стягнута рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.07.2013 року по справі №1512/5960/2012.

Отже, в даному позові позивачем об`єднано одночасно вимоги до позичальника з приводу виконання правочину кредитного договору, разом з вимогами до поручителів, з приводу виконання останніми умов правочинів - договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання кредитного договору, стороною якого є ОСОБА_1 .

За наслідком викладеного, суд доходить до висновку, що до даних правовідносин та спору підлягають застосування правила підсудності встановлені частиною 7 статті 30 ЦПК України.

У відповідності до відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: Одеська область, Татарбунарський район (наразі Білгород-Дністровський район), с. Вишневе.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 , яка є стороною основного зобов`язання за спірними правовідносинами в цьому позові, зареєстрована в Татарбунарському районі Одеської області, суддя доходить до висновку про непідсудність справи за територіальною юрисдикцією Київському районному суду міста Одеси.

Разом з тим, суддею приймається, що у відповідності до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійнюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст.ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне здійснити передання справи до належного суду встановленого законом, а саме передати за територіальною юрисдикцією до Татарбунарського районного суду Одеської області, оскільки відкриття провадження порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав заявника по справі гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Згідно з ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до ч.2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 187, 354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Передати матеріали цивільної справи №947/38511/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором, за територіальною юрисдикцією до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Калініченко Л. В.