Справа № 173/325/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2021 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Берелет В.В.,

секретаря Кирсань Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Кринички цивільну справу за позовом Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство "Верхньодніпровське лісове господарство" про відшкодування шкоди завданої злочином,-

за участю: прокурора Резніченка І.М.

представниці відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Слабкого В.І.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, і суду пояснив, що ОСОБА_1 маючи намір на незаконне вирубування дерев білої акації, у квартал 31 виділ 11 урочищі Семидівка Верхньодніпровського лісництва ДП «Верхньодніпровське лісове господарство», розташованому на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області , неподалік селища Новомиколаївка, реалізуючи свій злочинний намір, в порушення вимог ст..12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та вимог ст..ст.4, 69 Лісового кодексу України, не маючи спеціального лісорубного квитка (ордера), самовільно, за допомогою бензинової пили червоно-чорного кольору, умисно, шляхом спилювання, здійснив незаконне вирубування дерев білої акації у кількості 10 штук, діаметром від 16 см до 52 см. Тим самим, погіршивши природний склад та інші екологічні властивості, лісу, а саме: на прилеглих територіях поблизу самовільної рубки можливі зміни зовнішнього середовища, збільшиться загроза деградації земель, зросте рівень концентрації парникових газів у атмосфері, знизиться врожайність сільгоспкультур. Також можливий спад повноводності річки, погіршаться умови існування диких тварин, та, завдав матеріальних збитків державі на суму 48496,26 грн, в цінах, діючих на момент вчинення кримінального правопорушення. Державним підприємством «Верхньодніпровське лісове господарство» здійснено розрахунок заподіяної шкоди як розрахунок шкоди, заподіяної лісу згідно додатку №1 до постанови КМУ №665 від 23 липня 2008 року «про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Жовтоводською місцевою прокуратурою підтримувалось державне обвинувачення в суді у кримінальному провадженні №0000858 внесеного до ЄРДР 17 липня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України. Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року, у зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2019 року Закону України №2531-VIII від 06 вересня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів» кримінальне провадження №0000858 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України - закрите у зв`язку з декриміналізацією кримінального правопорушення на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України. Відтак на час вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ст..246 КК України мінімальний розмір матеріальної шкоди мав би становити 16000000,00 грн, в той час, розмір матеріальної шкоди становить 48496,26 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем заподіяна матеріальна шкода, внаслідок знищення або пошкодження дерев до цього часу не відшкодована в добровільному порядку, просить стягнути з відповідача 48496,26 грн. заподіяної шкоди.

Відповідач та його представниця позовні вимоги не визнають, просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи: Державне підприємство "Верхньодніпровське лісове господарство" Слабкий В.І. просить задовольнити позов і суду пояснив, що він працює у ДП «Верхньодніпровське лісове господарство". 17 липня 2017 року йому зателефонував майстер лісу та повідомив, що приїхали хлопці на самовільний вируб. ОСОБА_1 привіз двох хлопців, які починали пиляти дрова. У них об 11 год в ДП «Верхньодніпровське лісове господарство" була нарада, після якої вони виїхали за місцем випилювання та одразу викликами поліцію. ОСОБА_1 не заперечував коли забирали працівники поліції авто, причіп, бензопилу; визнавав себе винним.

Вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 маючи намір на незаконне вирубування дерев білої акації, у квартал 31 виділ 11 урочищі Семидівка Верхньодніпровського лісництва ДП «Верхньодніпровське лісове господарство «, розташованому на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області , неподалік селища Новомиколаївка, реалізуючи свій злочинний намір, в порушення вимог ст..12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та вимог ст..ст.4, 69 Лісового кодексу України, не маючи спеціального лісорубного квитка (ордера), самовільно, за допомогою бензинової пили червоно-чорного кольору, умисно, шляхом спилювання, здійснив незаконне вирубування дерев білої акації у кількості 10 штук, діаметром від 16 см до 52 см. Тим самим, погіршивши природний склад та інші екологічні властивості, лісу, а саме: на прилеглих територіях поблизу самовільної рубки можливі зміни зовнішнього середовища, збільшиться загроза деградації земель, зросте рівень концентрації парникових газів у атмосфері, знизиться врожайність сільгоспкультур. Також можливий спад повноводності річки, погіршаться умови існування диких тварин, та, завдав матеріальних збитків державі. Державним підприємством «Верхньодніпровське лісове господарство» здійснено розрахунок заподіяної шкоди як розрахунок шкоди, заподіяної лісу згідно додатку №1 до постанови КМУ №665 від 23 липня 2008 року «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», згідно якого шкода заподіяна в розмірі 48496,26 грн (а.с.23). Жовтоводською місцевою прокуратурою підтримувалось державне обвинувачення в суді у кримінальному провадженні №0000858 внесеного до ЄРДР 17 липня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України. Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року, у зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2019 року Закону України №2531-VIII від 06 вересня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів» кримінальне провадження №0000858 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України - закрите у зв`язку з декриміналізацією кримінального правопорушення на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України. На час вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ст.246 КК України мінімальний розмір матеріальної шкоди мав би становити 16000000,00 грн, в той час, розмір матеріальної шкоди становить 48496,26 грн. У добровільному порядку відповідач матеріальну шкоду не відшкодував.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч.6 ст.82 ЦПК України зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, під збитками розуміється: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ст.1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті незаконної порубки дерев у захисних лісах, позивач вважає доведеною правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст.1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними грунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Статтю 2 Лісового кодексу України визначено, що лісові відносини -суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. Відповідно до приписівст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»,використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами і організаціями здійснюється з додержанням обовязкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобіганню псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до приписів ст.ст.105,107 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства у вигляді незаконного вирубування та пошкодження дерев і чагарників тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до абз. 3 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004 року № 17 у справах про злочини, відповідальність за які передбачена ст. 246 КК, шкода визнається істотною, коли: були знищені певні види дерев у тій чи іншій місцевості; погіршилися породний склад, якість, захисні, водоохоронні й інші екологічні властивості лісу; виникли труднощі у відтворенні заліснення в певній місцевості; знизилась якість атмосферного повітря; змінились ландшафт місцевості, русло річки; сталась ерозія ґрунту; тощо. Якщо внаслідок незаконної порубки дерев, чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав несе відповідальність за ст.ст. 64-67 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Наявність шкоди довкіллю та її розмір має бути доведено визначеними законом засобами доказування.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Крім того, статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Як передбачено частиною 2 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Представниця відповідача у судовому засіданні наголошувала на тому, що у справі неналежний позивач, оскільки Верхньодніпровська міська рада має свого представника, який представляє інтереси держави.

Щодо даного питання суд вважає вказану позицію представниці не обґрунтованою, виходячи з наступного.

Цивільний позов було подано 20 лютого 2020 року, а реорганізація шляхом приєднання Новомиколаївської селищної ради до Верхньодніпровської міської ради відбулася згідно рішення №35-1/ІХ 08 грудня 2020 року, тобто після подання позовної заяви.

Крім того, згідно п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII.

У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Новомиколаївської селищної ради стало невиконання селищною радою своїх повноважень щодо вжиття цивільно-правових заходів з метою захисту.

Рішення органів прокуратури щодо звернення до суду з позовом в інтересах держави, а саме в інтересах Новомиколаївської селищної ради, про що вони були повідомлені листом Жовтоводської місцевої прокуратури 20 лютого 2020 року, органом місцевого самоврядування не оскаржено.

Більше того, у постанові від 22.08.2018 року у справі №807/62/16 Верховний Суд, з посиланням на ч. 2 ст. 19 Конституції України, констатував, що реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави. Зазначене є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб`єктивних прав органу, що уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Щодо відсутності документів, які підтверджують право власності Державного підприємства "Верхньодніпровське лісове господарство", суд зазначає.

Згідно довідки наданої Державним підприємством "Верхньодніпровське лісове господарство" державний земельний акт на кварталі 31 виділ 11 Верхньодніпровського лісництва відсутній. Тому вони користуються матеріалами лісо-впорядкування 2014 р. за ст.5 Лісового кодексу України, що підтверджує це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до ст.5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

У відповідності до Прикінцевих положень ЛК України до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Посилання представниці відповідача на те, що ухвалою Криничанського районного суду від 15 жовтня 2019 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите, тому відповідач не має відшкодовувати збитки, судом до уваги не взяті, оскільки ч.1 ст.1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, враховуючи вищевикладене, норми діючого законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство "Верхньодніпровське лісове господарство" про відшкодування шкоди завданої злочином задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області заподіяну шкоду внаслідок знищення дерев в розмірі 48496 (сорок вісім тисяч чотириста девяносто шість) грн. 26 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 вересня 2021 року.

Суддя: В. В. Берелет

р