Справа № 725/3643/21
Провадження № 2/727/2005/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04.02.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №AG5078120. Ліміт кредитної лінії складає 11800,00 грн. Процентна ставка становить 289,13% річних.

22.08.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №22-08/19, відповідно до якого ТОВ ФК «Дінеро» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №AG5078120 від 04.02.2019 року.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 станом на 31.03.2021 року виникла заборгованість 14020,38 грн., яка складається з наступного: 443,68 грн. нараховані 3% річних; 584,99 грн. витрати від інфляції; 8009,00 грн. заборгованість за кредитом; 4982,71 грн. заборгованість з пені.

На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №AG5078120 від 04.02.2019 року у розмірі 14020,38 грн., та судові витрати у розмірі 2270,00 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву, згідно якої просять справу розглянути у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують у повному об`ємі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, однак представник відповідача спрямував до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність та відсутність відповідача, вимоги позову не визнає, підтримав позицію викладену у відзиві. Так, відповідно до поданого відзиву зазначає, що за своєю сутністю кредитний договір №AG5078120 від 04.02.2019 року є електронним договором. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Однак, на жодному із наданих позивачем документів не зображено електронного підпису ОСОБА_1 , що не підтверджує дійсність укладеного договору. Крім цього, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором №AG5078120 від 04.02.2019 року. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач вважає їх завищеними, і такими що не відповідають складності справи, оскільки сума в розмірі 20000,00 грн. не є співмірною із обсягом юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.02.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №AG5078120. Ліміт кредитної лінії складає 11800,00 грн. Процентна ставка становить 289,13% річних.(а.с.18-23).

22.08.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №22-08/19, (а.с.32-45) відповідно до якого ТОВ ФК «Дінеро» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №AG5078120 від 04.02.2019 року.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вказує позивач, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 31.03.2021 року виникла заборгованість 14020,38 грн., яка складається з наступного: 443,68 грн. нараховані 3% річних; 584,99 грн. витрати від інфляції; 8009,00 грн. заборгованість за кредитом; 4982,71 грн. заборгованість з пені, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.28-30).

Разом з тим, як вказав Верховний Суд у постанові №378/305/18 від 23 липня 2020 року, «пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 червня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 березня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.».

Крім цього, як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року №342/180/17-ц, - «…якщо матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, то за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.».

При цьому згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч.1 ст. 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та донний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

При цьому на жодному із наданих позивачем документів не зображено електронного підпису ОСОБА_1 , що не підтверджує дійсність укладеного договору.

Також, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.09.2021 року (а.с.123) було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» документи, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальникам (первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») за кредитним договором №AG5078120 від 04.02.2019 року, за яким є позичальником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ); виписки по рахунку, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» за вказаним кредитним договором; детальні розрахунки відступленої суми боргу первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» станом на дату відступлення суми боргу за кредитним договором №AG5078120 від 04.02.2019 року, за яким позичальником є ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

12.10.2021 року на виконання ухвали суду від ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» надійшла відповідь про те, що позивачем не реалізовано порядок отримання необхідних документів до моменту звернення з позовною заявою до суду та стверджують, що вся необхідна інформація наявна у позивача ТОВ «Вердикт Капітал». (а.с.133-135).

19.10.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці (а.с.156) було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 та витребувано у ТОВ «Вердикт Капітал» документи, які підтверджують видачу кредитних коштів за кредитним договором №AG5078120 від 04.02.2019 року, за яким ОСОБА_1 є позичальником; виписки по рахунку; детальні розрахунки відступленої суми боргу первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» станом на дату відступлення суми боргу за кредитним договором.

Проте, 25.11.2021 року від представника ТОВ «Вердикт Капітал» на адресу суду надійшла відповідь, в якій останні вказують, що кредитний договір №AG5078120 від 04.02.2019 року був укладений між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем. Після цього між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги від 22.08.2019 року, відповідно до умов якого, право вимоги до позичальника за кредитним договором №AG5078120 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Первісним кредитором не передано для наступного кредитора доказів з приводу видачі кредитних коштів, виписки по рахунку за кредитним договором та детального розрахунку відступлення сум боргу. А також на їх численні звернення, запити про отримання вказаних документів до «ФК «Дінеро»- дані докази не надано.

З огляду на вказане, враховуючи позицію відповідача по справі, який не визнає розмір заборгованості за кредитом, а також враховуючи відсутність в договорі підпису відповідача, відсутність доказів з приводу видачі кредитних коштів, виписки по рахунку за кредитним договором та детального розрахунку відступлення сум боргу, суд вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є необґрунтованими, та до задоволення не підлягають.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи відмову в задоволенні позову в повному об`ємі, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат.

Керуючись ст.ст.526, 530, 546, 599, 625, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 17 грудня 2021 року.

СУДДЯ: