Провадження № 2/734/6/21 Справа № 734/2495/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 лютого 2021 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області, в складі:

головуючого судді Іванюк Т.І.,

за участю: секретаря судових засідань Дідовець М.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що відповідач має сплатити на користь позивача 31349 грн. 22 коп. боргу за кредитним договором № б/н від 25.01.2010 року. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 25.01.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8 000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кортиковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Пам`яткою клієнта», "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами" становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 13.06.2019 року, перед банком виникла заборгованість в розмірі 31349 грн. 22 коп., із яких: 8696, 96 грн. - заборгованість за тілом кредита; 8336,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 11419,66 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 927.17 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1469, 01 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судове засідання не з`явився надіславши до суду заяву в якій просить слухати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 12.02.2020 року позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно 25.01.2010 року звертався до відділення АТ КБ «ПриватБанк» в смт.Десна із заявою про отримання кредиту на суму 8 000 гривень. Також цього дня підписав довідку про умови кредитування. Факт отримання банківської платіжної карти з вказаною сумою не заперечив. Однак зазначив, що представник банку не надав суду оригінали документів, які підтверджують отримання кредиту, таблиця, яку представник банку називає випискою по рахунку, викликає багато питань як до бухгалтерського документу. 10 років банк ніяких претензій до відповідача не мав.

У подальшому, Відповідач з`явився у судове засідання 03.03.2020 року, після чого неодноразово надавав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження в Україні карантину, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із відповідними змінами, починаючи з 12.03.2020 на території всієї України.

Судом було вжито всіх заходів щодо дотримання прав відповідача на участь у судових засіданнях, що виразилося в неодноразовому відкладенні судових засідань та наданні ОСОБА_1 часу для підготовки та явки до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).

Необхідно зазначити, що участь особи у судовому засіданні не є обов`язком. Так, учасник справи може брати участь через представників (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Крім цього, Відповідач скористався своїм правом, та подав суду відзив на позовну заяву та дав пояснення в суді.

Слід зазначити, що в раніше наданих та в останній своїй заяві ОСОБА_1 посилається на введення у країні карантину, разом з цим дана обставина не зупиняє роботи судів, а сторони та/або їхні представники не позбавлені можливості брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до ч. 4 ст. 212 ЦПК України.

Вищезазначені обставини мають наслідком відкладення розгляду справи та перенесення судових засідань на більш пізній строк, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

У постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року (справа № 361/8331/18) суд висловив свою позицію про те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України, встановлено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 11 ЦПК України закріплений принцип пропорційності, відповідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином чергове перенесення судового засідання свідчило би про надання судом переваги правам Відповідача над правами Позивача, який наполягає на задоволенні позовних вимог.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи без участі Відповідача, судом в порядку ст.11 ЦПК України зокрема враховано складність справи та предмет спору.

Судом у справі встановлено характер правовідносин між сторонами, який дозволяє в даному випадку прийняти рішення по справі.

Таким чином, на підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі Відповідача.

Крім цього, суд зазначає, що ухвалою від 12 лютого 2020 року було визнано обов`язковою явку до суду представника позивача АТ КБ «ПриватБанк». Підставою постановлення такої ухвали було те, що відповідач ОСОБА_1 заявив у судовому засіданні, що має питання до представника Позивача. Оскільки Відповідач у судове засідання не з`явився, а від представника Позивача є заява про розгляд справи у його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності представника Позивача.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 25.01.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н з метою отримання банківських послуг, згідно якого отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Пам`яткою клієнта», "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами" становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 13.06.2019 року, перед банком виникла заборгованість в розмірі 31349 грн. 22 коп., із яких: 8696, 96 грн. - заборгованість за тілом кредита; 8336,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 11419,66 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 927.17 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1469, 01 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимог законодавства. Крім того, згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач, з огляду на положення ч.1 ст.612 ЦК України, станом на 13.06.2019 року порушив умови договору від 25.10.2010 року, належним чином не виконавши взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи і правильність нарахування якого сторонами не оспорюється.

Протягом розгляду цивільної справи відповідач ОСОБА_1 , з огляду на вимоги ст.ст.12,81 ЦПК України, не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Разом з тим, в задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів, зокрема - 500 грн. (фіксована частина) та 1469 грн. 01 коп. (процентна складова), суд вважає за необхідне відмовити.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, зі змісту п.1.1.5.25 та п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні.

У зв`язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15.

Враховуючи вище викладене, та з урахуванням того, що за приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором грошових коштів у сумі 17033 грн. 38 коп., із яких: 8696, 96 грн. - заборгованість за тілом кредита; 8336, 42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно частин 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідачем не надано суду альтернативного, наданому позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок.

Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1 043 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 288, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 530, 533, 543, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.01.2010 року у сумі 17 033 (сімнадцять тисяч тридцять три) гривні 38 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір у сумі 1 043 (одну тисячу сорок три) гривні 76 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2021 року.

Суддя: