Справа № 182/919/21
Провадження № 2/0182/1462/2021
У Х В А Л А

Іменем України

23.02.2021 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позовна заява вмотивована тим, що, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 06 грудня 2018 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано по 1/2 частині права власності на вбудоване нежитлове приміщення (кафе-бар (літ. А-5), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 118,5 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Нікополя від 13 вересня 2019 року по об`єкту будівництву - реконструкція нежитлового вбудованого приміщення під кафе-бар по АДРЕСА_1 », ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було сплачено пайову участь. Згідно дозволу №59 від 19 липня 2019 року, відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю Нікопольської міської ради було дозволено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проводити земляні або монтажні роботи, не пов`язані з прокладенням, ремонтом інженерних мереж і споруд; земляні або монтажні роботи, пов`язані з розкриттям дорожнього покриття вулиць, доріг, майданів, площ та інших об`єктів благоустрою; роботи, пов`язані з порушенням благоустрою об`єктів зеленого господарства. Але, згідно обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , біля вбудованого нежитлового приміщення фактично встановлено металеву конструкцію (тимчасову споруду) з цегляними стовпами та металевою покрівлею. Відділом архітектури та містобудівного кадастру Нікопольської міської ради проінформовано про те, що паспорт прив`язки для даної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на вищезазначений об`єкт не надавався. 10 червня 2020 року на адресу відповідачів було направлено претензію щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 біля вбудованого нежитлового приміщення та приведення її у первісний стан шляхом демонтажу вказаної конструкції (тимчасової споруди). На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 30 грудня 2020 року № 1120, з метою здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, 19 січня 2021 (повторно) було здійснено обстеження земельної ділянки комунальної власності та встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 біля вбудованого нежитлового приміщення - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено металеву конструкцію (тимчасову споруду) з цегляними стовпами та металевою покрівлею. Тобто, на земельній ділянці комунальної власності наявна тимчасова споруда, яка встановлена без відповідних дозвільних документів. Таким чином, прибудинкова територія по АДРЕСА_1 є об`єктом благоустрою. Законодавством встановлені певні обмеження при використанні об`єктів благоустрою. Так, на об`єктах благоустрою забороняється: самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо та ряд інших. Проте, як вже зазначалось вище, відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю Нікопольської міської ради було дозволено лише проведення земельних та монтажних робіт, а не встановлення будь-яких споруд. Таким чином, позивач вважає, що встановлення даної тимчасової споруди (літнього майданчику) на даній прилеглій території не передбачено чинним законодавством та підлягає звільненню в порядку ст.212 ЗКУ. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити та привести у первісний (належний та придатний до використання) стан самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 біля вбудованого нежитлового приміщення (кафе-бар) шляхом демонтажу тимчасової споруди орієнтовним розміром 7,6 м. на 10 м. (76 кв.м.).

Суддя, розглянувши позов та долучені до нього матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справою адміністративної юрисдикції, відповідно до ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, є публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За п.5 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто, передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до підпункту 3 пункту "б" ч.1 ст.31 ЗУ «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування".

Відповідно до ст.7 ЗУ "Про основи містобудування", державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

За положеннями ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Водночас, частиною сьомою цієї ж статті визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, Нікопольська міська рада Дніпропетровської області звернулася до суду з позовними вимогами, у тому числі, про зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити та привести у первісний (належний та придатний до використання) стан самовільно зайнятої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 біля вбудованого нежитлового приміщення, шляхом демонтажу тимчасової споруди, орієнтовним розміром 7,6 м. на 10 м. (76 кв.м.). Тобто, в даному випадку Нікопольською міською радою реалізуються у спірних правовідносинах надані їй владні управлінські функції. А отже, спірні правовідносини в цій справі в указаній частині обумовлені реалізацією позивачем передбачених ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже, і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального та процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 та 11 квітня 2018 року у справах № 14-48цс18 та № 11-96апп18 і від 15 та 30 травня 2018 року у справах № 11-346апп18 та № 14-92цс18.

Зважаючи на викладене, суддя дійшов висновку, що такий спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом звільнення, демонтажу тимчасової споруди. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.5 ст.186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, суддя вважає за необхідне відмовити у відкриті провадження у справі та роз`яснити позивачеві, що спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал