ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року

м.Суми

Справа №592/5041/21

Номер провадження 22-ц/816/1184/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ),

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2021 року в складі судді Князєва В.Б., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 17 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що з 28 листопада 2002 та по теперішній час він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, за даними довідки Управлінням «ЦНАП у м. Суми» від 29 березня 2021 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Кімната, у якій він проживає на протязі останніх двадцяти років на даний час не приватизована, право власності не зареєстровано. Відповідно до відомостей ТОВ «Форекс Плюс» від 22 квітня 2021 року на обслуговуванні товариства перебуває кімната АДРЕСА_1 , в якій зареєстровано три особових рахунки: № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (тобто, ОСОБА_1 після зміни імені та прізвища) та № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 . Таким чином, за вищевказаними особовими рахунками за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи: з 28 листопада 2002 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22 листопада 2002 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за вказаною адресою не проживає з 2003 року. Крім того, згідно обігової відомості АТ «Сумське НВО» у період часу з червня 2003 року по березень 2021 року сплата за комунальні послуги у вигляді постачання теплової енергії і гарячої води ОСОБА_3 не здійснювалась. Відповідач ОСОБА_3 не проживає в даній кімнаті останні вісімнадцять років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере; особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач ОСОБА_1 , ні інші особи відповідачу ОСОБА_3 не чинили. Факт реєстрації відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , порушує право позивача ОСОБА_1 на вільне розпорядження і користування майном (житловою площею), оскільки у позивача виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг за обслуговування кімнати, які нараховуються на кожного зареєстрованого, мають місце випадки відключення від мереж постачання комунальних послуг, що спричиняє суттєві труднощі та ряд побутових питань.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження позовних вимог щодо не проживання відповідача ОСОБА_3 в житловому приміщення понад шість місяців та відсутність поважних причин такого не проживання позивачем надано: акт від 21 квітня 2021 року з підписами 3 мешканців будинку, які підтвердили факт не проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на протязі тривалого часу; лист АТ «СМНВО» від 31 березня 2021 року № 21/126 щодо несплати підприємству за споживання комунальних послуг ОСОБА_3 за період часу з червня 2003 року по кінець березня 2021 року, який надавався суду як безпосередній доказ відсутності особи за місцем реєстрації на протязі останніх 18 років; відповідь Окружної прокуратури міста Суми від 01 квітня 2021 року № 51-185-21, яка підтверджує факт звернення позивача до правоохоронних органів для встановлення місця перебування відповідача.

Перераховані відомості долучено до матеріалів справи на виконання процесуального обов`язку позивача доведення факту відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у житловому приміщенні без поважних причин (які у даному випадку складають 18 років), однак подані докази судом оцінено не вірно, а саме як наявність претензій майнового характеру позивача до відповідача, пов`язаних з нарахуванням заборгованостей за кімнату, що з урахування відкриття на кожну особу особового рахунку не може створювати перешкоди позивачу у здійсненні права користування.

Крім того, вказує, що місцевим судом не взято до уваги покази позивача, надані суду 17 червня 2021 року, які також не відображено у рішенні, що загальний борг на кімнату № НОМЕР_4 за постачання комунальних послуг, зокрема електроенергії, є причиною періодичного від`єднання житлового блоку, до якого входять кімнати № НОМЕР_5 та НОМЕР_4 від електромережі та створює значні труднощі по відновленню постачання послуг, що підтверджується щомісячним надходженням квитанцій за місцем прописки ОСОБА_3 , який їх не отримує.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач до апеляційного суду не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до поквартирної картки квартири АДРЕСА_1 , в квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) (а.с. 10).

З акту від 21 квітня 2021 року, підписаним ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 не проживає в кімнаті АДРЕСА_1 протягом останніх 15 років (а.с. 12).

З листа ТОВ «Форекс Плюс», вих. № 198-ОД від 22 квітня 2021 року вбачається, що кімната АДРЕСА_1 , має два особових рахунки, за якими зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), за рахунком ОСОБА_3 є заборгованість в сумі 7147,35 грн (а.с. 11).

З обігової відомості АТ «СМНВО» за період з 01 серпня 2000 року по 31 березня 2021 року по особовому рахунку на ім`я ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 вбачається заборгованість у сумі 18866,65 грн (а.с. 13-21).

Також вбачаються розрахунки по оплаті за послуги КП «Міськводоканал» та АТ «Сумське НВО» на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22-23).

Також з витягу Єдиного реєстру боржників вбачається, що на ОСОБА_3 відкрите виконавче провадження про стягнення коштів (а.с. 26-27).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 створює перешкоди ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) у здійсненні права користування і розпорядженням майном, адже для кожного із сторін виділена окрема площа кімнати та відкриті особові рахунки по оплаті комунальних послуг.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту непроживання відповідача у житловому приміщенні, а саме, кімнаті АДРЕСА_1 позивачем було надано: акт від 21 квітня 2021 року з підписами 3 мешканців будинку, які підтвердили факт не проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на протязі тривалого часу; лист АТ «СМНВО» від 31 березня 2021 року № 21/126 щодо несплати підприємству за споживання комунальних послуг ОСОБА_3 за період часу з червня 2003 року по кінець березня 2021 року, який надавався суду як безпосередній доказ відсутності особи за місцем реєстрації на протязі останніх 18 років; відповідь Окружної прокуратури міста Суми від 01 квітня 2021 року № 51-185-21, яка підтверджує факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів для встановлення місця перебування ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доводів та доказів, на які посилається позивач в апеляційній скарзі та які були вищезазначені судом, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що місцевий суд вірно зауважив, що позивачем надано суду не достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування і розпорядження майном, адже для кожного із сторін виділена окрема площа кімнати та відкриті особові рахунки по оплаті комунальних послуг, а тому законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) у своїй апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук