Справа № 415/1081/21
Провадження № 2/428/994/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Бендюкової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 18.03.2021 року вказану цивільну справу передано за територіальною юрисдикцією до Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу розподілена судді Шубочкіній Т.В.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано згідно рішення Алчевського міського суду Луганської області від 26.12.2011 у справі №2-3727. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач з 2012 року, після розірвання шлюбу, виїхав із місця свого постійного проживання, зв`язок ані з позивачем, ані з донькою не підтримує, розвитком та утриманням дитини не займається, зв`язку з відповідачем не має.

На підставі викладеного позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, розгляд справи просила проводити без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Алчевськ Луганської області, про що в Книзі реєстрації народжень 28.09.2010 зроблено відповідний актовий запис за №742. Батьками записані: батьком - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 26.12.2011 у справі №2-3727/2011, розірвано шлюб, зареєстрований 17.04.2010 Алчевським міським відділом РАЦС, актовий запис №144, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 02.08.2011 у справі №2-2477/2011, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини його доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття доньки, починаючи стягнення з 25.07.2011.

Відповідно до копії довідок №9855 від 06.09.2012 та №1166 від 01.03.2012, наданої Відділом державної виконавчої служби Стахановського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_1 не отримувала аліменти з ОСОБА_2 у період з 01.09.2011 по 29.02.2012 та з 01.02.2012 по 31.08.2012 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідками №45/01-31 від 24.03.2017 та №209/01-31 від 20.10.2016 КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №378 Харківської міської ради», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала КЗ ««Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №378 Харківської міської ради», дитину приводить до дошкільного закладу і забирає з нього ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Пунктами 2, 4, 5 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами , вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Зокрема, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Разом з тим суд зазначає, що вказані фактори встановлюються на підставі наданих сторонами доказів.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Окрім того, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, та наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку щодо позивачем не доведено наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини - ОСОБА_3 , оскільки не доведено факту ухилення ним від своїх батьківських обов`язків.

Суд зазначає, що жодних належних доказів на підтвердження фактів свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, або його протиправної поведінки у відношенні до дітей, позивачем не надано.

Суд зазначає, що надані позивачем довідки про склад її сім`ї судом не приймаються до уваги, оскільки вони видані установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України. Окрім того, суд звертає увагу, що окрема реєстрація місця проживання відповідача, жодним чином не свідчить про ухилення ним від своїх батьківських обов`язків.

Надані позивачем довідки про не отримання аліментів, також не свідчать про те, що відповідач не займається утриманням доньки, оскільки вони видані за обмежений період з 01.09.2011 по 31.08.2012, та у своїй сукупності вони не дають достатніх підстав вважати, що відповідач продовжує ухилятись від обов`язку по утриманню своєї дитини з вказаного часу по теперішній час.

Щодо наданих письмових пояснень свідків суд також не приймає їх до уваги, оскільки до матеріалів справи не додано відповідних копій документів, що підтверджують їх особистість.

Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм чинного законодавства та обставин справи суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Шубочкіна