ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня 2021 року

м. Харків

справа № 645/2469/21

провадження № 22ц/818/5913/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року в складі судді Горпинич О.В.

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2007 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2011 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2012 року встановлено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн.

Зазначене судове рішення звернено до примусового виконання, та її представником направлено до державної виконавчої служби клопотання від 29 березня 2021 року про перерахунок суми стягнення за виконавчим документом. Проте, у відповідь повідомлено про втрату виконавчого провадження. Аліментні зобов`язання відповідач не виконує з 2012 року.

Вказала, що дитина росте, змінюються її потреби щодо відвідування гуртків, купівлі продуктів, одягу та взуття, ціни на які зростають, у зв`язку з чим визначений раніше розмір аліментів не є достатнім. Батько не виявляє жодного інтересу до дитини, не цікавиться життям сина, допомоги додатково не надає. Крім того, виконавча служба фактично відмовилась здійснити перерахунок суми стягнення за виконавчим документом.

Просила збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у гарантованому законодавством мінімальному розмірі 2395,00 грн до досягнення дитиною повноліття; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2012 року, та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно на дитину, починаючи з 15 квітня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що наявність сімейного становища відповідача не є підставою для не забезпечення належного утримання сина від першого шлюбу. Зміна сімейного стану відповідача не свідчить про погіршення його матеріального становища. Відповідач не надав доказів, які б свідчили, що його фінансовий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти у мінімальному рекомендованому розмірі - 2395,00 грн.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні, його матеріальний стан не покращився. Він офіційно не працює, постійного заробітку не має, підприємницьку діяльність припинив ще у 2017 році. Наразі він утримує сина від другого шлюбу та дочку дружини від попереднього шлюбу, а також надає допомогу своїм батькам, які досягли пенсійного віку. Мати хворіє на онкологію. Вказав, що регулярно сплачує аліменти на утримання сина, заборгованості не має. Позивачка разом з сином з 2014 року проживає в Іспанії разом з другим чоловіком.

Відзивів на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина з 500,00 грн до 1000,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 21 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2011 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11, 12).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2012 року змінено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2012 року та зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі, з 700,00 грн до 500,00 грн (а. с. 13-14).

Постановою державного виконавця від 22 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження № 33978026 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2868/12, виданого 15 липня 2012 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 500,00 грн (а. с. 15).

29 березня 2021 року представниця ОСОБА_1 звернулась до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) із клопотанням про перерахунок суми стягнення за виконавчим документом на підставі того, що розмір аліментів, які стягуються, не може бути меншим мінімального гарантованого законом (а. с. 16-17).

З відповіді Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) від 06 квітня 2021 року № 15914 вбачається, що виконавче провадження № 33978026 втрачено та перебуває у процесі пошуку (а. с. 18).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25 травня 2021 року № 25642 вбачається, що станом на 01 травня 2021 року ОСОБА_2 мав заборгованість у розмірі 20 639,18 грн (а. с. 58-59).

10 червня 2021 року ОСОБА_2 сплачено 20 400,00 грн у рахунок погашення заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 33978026, що підтверджується копією квитанції (а. с. 60).

Відомості про ОСОБА_2 у Єдиному реєстрі боржників станом на 14 червня 2021 року відсутні (а. с. 61).

З інформації Головного управління державної податкової служби у Харківській області від 20 липня 2021 року та відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України про суми виплачених доходів вбачається, що за період з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2021 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня (а. с. 72-73).

ОСОБА_2 14 серпня 2014 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 47, 49).

Також, ОСОБА_4 має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 50).

Підприємницьку діяльність ОСОБА_2 припинено 21 січня 2017 року, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та відомостями з реєстру (а. с. 52, 56-57).

Батько ОСОБА_2 ОСОБА_6 є пенсіонером за віком (а. с. 48, 51). Мати ОСОБА_7 хворіє на онкологічне захворювання (а. с. 53).

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим з 1 січня 2021 року 1197,50 грн, з 1 липня 1255,00 грн, з 1 грудня 1309,00 грн.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Натомість, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Як вбачається з матеріалів справи, у 2012 році судом визначено розмір аліментів, які стягуватимуться з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина, у сумі 500,00 грн щомісячно.

Оскільки виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, з грудня 2020 року з ОСОБА_2 фактично стягувались аліменти у розмірі 1197,50 грн, шо підтверджується розрахунком заборгованості.

Збільшуючи розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина з 500,00 грн до 1000,00 грн суд першої інстанції не врахував, що визначений ним розмір аліментів є меншим від передбаченого законом мінімального гарантованого розміру, який фактично вже і так стягується з ОСОБА_2 .

На час розгляду справи сину сторін виповнилось 13 років, у зв`язку з чим він потребує значно більше коштів на своє належне утримання і виховання, ніж у 2012 році, коли йому було 4 роки. Отже, у зв`язку зі зростанням дитини з моменту присудження аліментів, витрати на її утримання збільшилися.

Враховуючи, що розмір аліментів, визначених судовим рішенням у 2012 році у сумі 500,00 грн, на даний час є недостатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, інфляційні процеси, постійне зростання цін на товари і послуги, з урахуванням того, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, на обліку у Центрі зайнятості не перебуває, та обов`язком обох батьків є належне утримання своїх дітей, зважаючи на наявність у ОСОБА_2 ще одного сина від другого шлюбу, судова колегія вважає, що обґрунтованим є збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів з 500,00 грн до 2000,00 грн щомісячно.

Доказів того, що відповідач має достатній рівень доходів для сплати аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачкою не надано.

Посилання відповідача на перебування у нього на утриманні дочки дружини від першого шлюбу не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_5 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та саме на цих осіб законом покладено обов`язок з утримання їхньої дитини.

Також, відповідачем не надано доказів того, що він надає матеріальну допомогу своїм батькам.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що позивачка разом з сином проживає в Іспанії, є безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та це не є підставою для відмови у задоволенні вимог про збільшення аліментів.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та збільшення розміру стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 з 500,00 грн до 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 містяться клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, однак, оскільки доказів на підтвердження таких вимог нею не надано, питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу не вирішується.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовну заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, по суті апеляційну скаргу ОСОБА_2 не задоволено, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за їх подання у розмірі 2270,00 грн (908,00+1362,00) у дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2012 року з 500,00 грн до 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000,00 грн щомісячно на дитину, починаючи з 15 квітня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2270,00 грн за подачу позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О. М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.