Справа №489/2299/21
Провадження № 22-ц/812/2261/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Теинікової В.І., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_1

адвоката Іванової Тетяни Вікторівни

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Румянцевою Н.О., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обгрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 09 квітня 2015 року між ПАТ "Альфа-банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500975313, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8950,70 грн. строком до 10 квітня 2018 року зі сплатою 15,99 % річних.

21 червня 2016 року між ПАТ "Альфа-банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ "Альфа-банк" відступило, а ТОВ " Кредитні ініціативи" набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500975313 від 09 квітня 2015 року.

26 грудня 2018 року між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "ФК "Веста" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кредитні ініціативи" відступило, а ТОВ "ФК "Веста" набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500975313 від 09 квітням 2015 року.

16 січня 2019 року між ТОВ "ФК "Веста" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ "ФК "Веста" відступило, а ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги, в тому числі за вищевказаним кредитним договором.

Зазначає, що за даним кредитним договором відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Крім того, унаслідок невиконання божником грошових зобов`язань, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 11 березня 2021 року становить 22019 грн.11 коп., з яких: заборгованість за кредитом 8950 грн.70 коп., заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги 3288 грн.79 коп., заборгованість по пені 7200 грн., заборгованість по сплаті інфляційних втрат 1773 грн.32 коп. та 3% річних за користування кредитом 806 грн.30 коп.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість за договором № 500975313 від 09 квітня 2015 року у розмірі 22019,11 грн., судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованість за Кредитним договором № 500975313 від 09 квітня 2015 року у розмірі 11530,32 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 8950,70 грн.; нарахованих 3 % річних 806,30 грн.; втрати від інфляції 1773,32 грн., судовий збір у розмірі 1188 грн. 68 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Іванову Т.В., подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Зокрема вказувала, що судом першої інстанції відмовлено її у задоволенні клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності внаслідок чого відбулося неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Так вказувала, що судом в оскаржуваному рішенні встановлено дату повернення коштів за кредитним договором 10 квітня 2018 року, в свою чергу до суду ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось 15 квітня 2021 року, тобто, поза визначені строки позовної давності, які встановлені ст. 261 ЦПК України. А висновок суду щодо переривання позовної давності, у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 у листопаді 2019 року до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 09 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-банк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 500975313, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 8950,70 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2018 року (а.с.11).

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8950,70 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ "Альфа Банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами.

26 грудня 2018 року між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "Фінансова компанія "Веста" укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ "ФК "Веста" набуло право вимоги за Кредитними договорами, зокрема, за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Альфа Покупка МС Маss гривня").

16 січня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Веста" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги за Кредитними договорами, зокрема, за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Альфа Покупка МС Маss гривня").

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Таким чином, до ТОВ «Вердикт капітал» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договоромКредитний договір № 500975313 від 09 квітня 2015 року.

В порушення умов Договору, відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, в зв`язку з чим, утворилась заборгованість та станом на 11 березня 2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22019,11 грн., яка складається із нарахувань 3 % річних - 806,30 грн.; втрати від інфляції 1773,32 грн.; заборгованості за сумою кредиту - 8950,70 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 3288,79 грн.; заборгованості з пені - 7200,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи, дійшов висновку про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі у розмірі 11530,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8950,70 грн.; нараховані 3 % річних - 806,30 грн.; втрати від інфляції - 1773,32 грн.

При цьому суд першої інстанції відхилив твердження відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позовну давність перервано у листопаді 2019 року і з того часу її перебіг розпочався заново, а тому на момент подання даного позову до суду строк позовної давності для позивача не сплив.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Матеріали справи свідчать про те, що 09 квітня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №, відповідно до умов якого Банк надав кредитні кошти в розмірі 8950.70 грн, з процентною ставкою за користування кредитом 15.99%. Згідно з кредитним договором датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій, зазначено 10 квітня 2018 року.

Крім того, відповідно до Графіку платежів, як невід`ємної частини кредитного договору від 09 квітня 2015 року, повернення отриманих коштів, з урахуванням процентів за їх користування та вартістю послуг банку, повинно було відбуватися щомісяця кожного 10 числа, рівними платежами: по 379.98 грн, починаючи з моменту укладення договору та по 10 квітня 2018 року, включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 10 квітня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця. Починаючи з 10 квітня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Враховуючи, що починаючи з 11 квітня 2018 року (після закінчення строку кредитування) відповідачка мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, проте цього не виконала, то кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зважаючи на наведене, позивач повинен був звернутися до суду до 10 квітня 2021 року включно. Проте 10 квітня 2021 року ( субота) - є вихідним днем.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вбачається із відбитка штемпеля на поштовому конверті, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду 12 квітня 2021 року, що є першим робочим днем, тобто в межах позовної давності (а.с.82).

За змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, враховуючи дату звернення ТОВ "Вердикт Капітал" з даним позовом 12 квітня 2021 року, суд першої інстанції правильно встановив, що позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, стягненню втрати від інфляції та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України нараховані та заявлені в межах строку кредитування, а тому обґрунтовано задовольнив ці вимог.

Що ж стосується звернення ТОВ «Вердикт Капітал» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, то таке не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а тому не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Вжитий позивачем засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.

Отже, до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню права стягувача порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса.

Зазначене узгоджується з правовим висновком наведеним Верховним Судом в постанові від 25 березня 2019 року в справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18), підстав відступу від якого не знайшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене можливо констатувати помилковість висновку місцевого суду про переривання позовної давності на час вчинення виконавчого напису нотаріуса (з дня його вчинення і до моменту визнання рішенням суду таким, що не підлягає виконанню).

За такого, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

Інші аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції щодо розміру стягнутих сум сторонами не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки колегія суддів погодилась з висновком суду про часткове задоволення позову, але виклала інші мотиви, в частині обґрунтування мотивів для відмови у застосуванні позовної давності, тому рішення суду в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити в мотивувальній частині з урахуванням підстав та обставин, викладених у цій постанові.

З урахуванням наслідків розгляду справи та положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванової Тетяни Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2021 року змінити в частині обґрунтування мотивів для відмови у застосуванні позовної давності з підстав викладених у цій постанові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.