Справа № 299/2522/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., БИСАГИ Т.Ю.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/2522/20 за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 18 травня 2021 року, головуючий суддя Кашуба А.В., -

встановив:

12.08.2020 Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» (КС «Тур`я») звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

За договором кредиту-поруки від 22.01.2009 № 2/3 КС «Тур`я» надала ОСОБА_1 кредит у сумі 17000,00 грн зі сплатою за нього 45% річних і строком по 22.01.2012. Позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1.).

Кредитор виконав своє зобов`язання, надав кредит, тоді як позичальник своє порушив і спричинив виникнення заборгованості, яка станом на 31.07.2020 визначається в сумі 35450,27 грн, із яких борг: за сумою кредиту 17000,00 грн, за відсотками 18450,21 грн.

Боржник зобов`язаний повернути борг і не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ст.ст. 525, 526, 610, 625, 1054 та інші норми ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати стягнення боргу з позичальника, позивач просив стягнути на його користь з відповідачки заборгованість у сумі 35450,27 грн і покласти на неї судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду від 18.05.2021 позов задоволено, стягнуто на користь КС «Тур`я» з ОСОБА_1 борг за кредитним договором від 22.01.2009 № 2/3 у сумі 35450,27 грн, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що на правомірну вимогу кредитора відповідачка зобов`язана повернути борг за сумою кредиту та за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду оскаржила як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У скарзі наводить такі доводи.

Позивач порушив вимоги цивільного процесуального закону щодо подання доказів, оскільки подаючи відповідь на відзив відповідачки надав докази без клопотання про приєднання їх до справи, не вказав, де знаходяться оригінали письмових доказів, не надав пояснення про те, чому докази не були подані разом із позовною заявою.

При наданні відповіді на заперечення на відзив позивач подав копію заяви відповідачки від 22.01.2009 про видачу кредиту в сумі 17000,00 грн, що не була засвідчена.

У справі немає даних про одержання відповідачкою цих доказів, отже, вона не могла реалізувати своє право на їх заперечення та спростування.

Суд не врахував вимоги законодавства про те, що договір (правочин) не повинен суперечити вимогам закону, волевиявлення сторони договору повинно бути вільним, дії сторін договору не повинні суперечити засадам добросовісності, справедливості, розумності, тоді як договір був укладений відповідачкою не задля отримання кредиту, а з метою погашення попереднього кредиту (договір від 15.11.2007 № 234/3 на 5900,00 грн). Фактично ж були укладені чотири кредитні договори, при цьому, кожний наступний договір укладався для погашення кредиту, отриманого за попереднім договором.

Такі дії позивача є явно агресивними щодо відповідачки, позаяк містять елементи примусу, докучання та неналежного впливу, що істотно вплинуло на свободу її вибору та її поведінку як споживача щодо придбання послуг. Ці дії завдали споживачу майнових збитків є нечесною підприємницькою практикою.

Такий правочин є нікчемним, тому визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається.

Відтак, висновки суду про те, що під час укладення четвертого кредитного договору волевиявлення відповідачки було вільним і що цей правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених договором споживчого кредиту, не відповідає матеріалам справи.

Відповідачка має право тлумачити збільшену договором тривалість позовної давності як таку, що стосується тільки повернення тіла кредиту, чи тільки відсотків, чи не стосується нарахування відсотків, бо як пересічний громадянин вона не обізнана в юридичних термінах.

Розмір кредиту за договором від 22.01.2009 і щомісячний платіж за ним (відповідно, 17000,00 грн і 868,20 грн) явно виходить за межі дрібного побутового, оскільки на час укладення договору місячна зарплата відповідачки становила 720,00 грн. Тому суд зобов`язаний був перевірити згоду другого з подружжя на укладення договору, яка вимагається законом (ст. 65 СК України).

Виходячи з наведеного, відповідачка просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

У відзиві на апеляція КС «Тур`я» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що відповідачка уклала договір вільно, була ознайомлена та згодна з усіма його умовами, однак, свої зобов`язання за договором не виконала, що дає право кредитору вимагати стягнення боргу. Жодних несправедливих умов договір не містить і права відповідачки як споживача фінансових послуг не були порушені, договір є чинним і підлягає виконанню сторонами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань у редакції, що була чинною на час виникнення юридичних фактів, які мають значення в справі.

Відповідно до положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч. 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України). Зобов`язання може також припинятися за домовленістю сторін, у тому числі, про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація) (ст. 604 ч.ч. 1, 2).

За правилами ЦК України про позовну давність загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору в письмовій формі (ст.ст. 256, 257, ст. 259 ч. 1 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

22.01.2009 КС «Тур`я» уклала із ОСОБА_1 договір кредиту-поруки № 2/3, за яким надала їй кредит у сумі 17000,00 грн, що оформлено видатковим касовим ордером від 22.01.0999 № 33, зі сплатою за нього 45% річних і строком по 22.01.2012 (а.с. 5-6, 9). Умови договору передбачали, зокрема, що:

за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку (п. 2.3. договору) із розрахунку 45% річних (п. 1.3.);

розрахунок (графік платежів) зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3.);

зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: … відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2.);

позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1.).

Додаток «А» до договору (таблиця розрахунку кредиту) передбачав графік щомісячних платежів починаючи з 22.02.2009 і закінчуючи 22.01.2012 (а.с. 8).

Позичальник ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за кредитним договором, що відображено в картці платежів за кредитним договором (розрахунку боргу), з якої вбачається, що заборгованість за відсотками, які нараховувалися за ставкою 45% річних, почала обліковуватися з лютого 2009 року, а на кінець строку кредитування (22.01.2012) обліковувалася заборгованість за сумою кредиту 17000,00 грн і за відсотками 18450,27 грн (а.с. 7). Після закінчення строку дії договору кредиту-поруки від 22.01.2009 № 2/3 відсотки на нараховувалися.

Реагуючи на відзив відповідачки, яка заперечила законність і обґрунтованість вимог позивача, вказувала, що гроші готівкою їй видані не були, її права як споживача фінансових послуг при укладенні договору були порушені тощо, позивач надав суду відповідь на відзив і додав до неї картки платежів за кредитними договорами, укладеними з ОСОБА_1 , в яких зафіксований оборот коштів за кредитними договорами, відповідні заборгованості та з яких випливає таке:

15.11.2007 був укладений кредитний договір № 234/3, на підставі якого був виданий кредит у сумі 5900,00 грн, за яким заборгованість за сумою кредиту станом на 01.02.2008 склала 5774,59 грн (а.с. 87);

01.02.2008 був укладений кредитний договір № 32/3, на підставі якого був виданий кредит у сумі 10800,00 грн, який включав борг за попереднім кредитним договором у сумі 5774,59 грн, а додатково за новим договором були видані 5025,41 грн кредитних коштів, заборгованість за сумою кредиту станом на 19.03.2008 склала 10553,26 грн (а.с. 88);

19.03.2008 був укладений кредитний договір № 95/3, на підставі якого був виданий кредит у сумі 14000,00 грн, який включав борг за попереднім кредитним договором у сумі 10553,26 грн, а додатково за новим договором були видані 3446,74 грн кредитних коштів, заборгованість за сумою кредиту станом на 22.01.2009 склала 14000,00 грн (а.с. 89);

22.01.2009 був укладений кредитний договір № 2/3, на підставі якого був виданий кредит у сумі 17000,00 грн, який включав борг за попереднім кредитним договором у сумі 14000,00 грн, а додатково за новим договором були видані 3000,00 грн кредитних коштів, заборгованість за сумою кредиту станом на 22.01.2012 склала 17000,00 грн, за відсотками 18450,27 грн (а.с. 90).

Таким чином, кредитна історія ОСОБА_1 тривала з 15.11.2007 і підтверджує, що відповідачка внаслідок неналежного виконання договірних грошових зобов`язань три рази перекредитовувалася у позивача, при цьому, щоразу кожне попереднє боргове зобов`язання повністю замінювалося новим зобов`язанням (повністю закривався борг за кожним попереднім кредитним договором із припиненням відповідних зобов`язань (новація)), а з кожним новим договірним зобов`язанням відповідачка отримувала також додаткові кредитні кошти.

Жоден із указаних кредитних договорів не оспорювався відповідачкою, жодних доказів порушення цими договорами прав позичальника як споживача, наявності несправедливих умов кредитування, нечесної підприємницької практики в розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та інших норм законодавства, вад волі під час укладання договорів, невідповідності договорів інтересам позичальника, нерозуміння відповідачкою їх умов тощо в справі немає. Доводи відповідачки про те, що дії позивача є явно агресивними щодо неї, позаяк містять елементи примусу, докучання та неналежного впливу, що істотно вплинуло на свободу її вибору та її поведінку як споживача щодо придбання послуг і ці дії завдали споживачу майнових збитків та є нечесною підприємницькою практикою з усією очевидністю повністю безпідставні, надумані та суперечать дійсним обставинам справи. Будь-які реальні підстави для тверджень про нікчемність правочину (правочинів) відповідачкою не наведені, а докази щодо таких підстав суду не надані.

Дії відповідачки у взаємозв`язку з фактичними обставинами справи поза будь-яким обґрунтованим сумнівом свідчать про повне розуміння нею суті та характеру правовідносин, що виникли з кредитною спілкою, про неодноразове цілком цілеспрямоване та усвідомлене волевиявлення на отримання кредитних коштів передусім із метою погашення попередньої заборгованості. Доводи апеляції щодо неналежної правової визначеності умов договору про збільшення тривалості позовної давності необґрунтовані, позаяк ці умови сформульовані ясно, недвозначно і ніким у належний процесуальний спосіб не спростовані.

Суд у справі за позовом кредитної спілки про стягнення боргу розглядаючи справу із заявлених позивачем підстав, у межах пред`явлених ним вимог щодо цього конкретного предмета не мав підстав і обов`язку перевіряти наявність згоди другого з подружжя на укладення кредитного договору в порядку ст. 65 СК України, така обставина не є предметом доказування в цій справі (ст. 13 ч. 1, ст. 77 ч. 2 ЦПК України)

Користуючись правовою допомогою адвоката, діючи в процесі на власний ризик і розсуд, сторона відповідачки не спростувала в належний процесуальний спосіб доводів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, надані ним докази, а також розрахунок пред`явленого до стягнення боргу, який не заперечувався по суті. Міркування про порушення під час розгляду справи норм процесуального права щодо надання суду доказів і документів необґрунтовані, позаяк розгляд справи підпорядковується меті цивільного судочинства та вимогам повного, об`єктивного і всебічного з`ясування дійсних обставин справи, що реалізуються в тому числі шляхом відповідного спрямування процесу, в ході якого сторона реагуючи на дії протилежної сторони та маючи обов`язок доведення своєї правової позиції в справі не може бути позбавлена права подати відповідні докази на спростування доводів протилежної сторони, а суд має право, а у відповідних випадках і обов`язок сприяти сторонам у реалізації їхніх процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків (ст. 2 ч.ч. 1, 2, ст. 12 ч. 5, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 7, ст. 83 ч. 8, ст. 214 ч. 2, ст. 263 ч.ч. 1, 2, 3, 5 ЦПК України).

Сторона відповідачки була достеменно обізнана з відповіддю позивача на відзив і доданими до неї документами та реалізувала своє право на відповідне заперечення, що підтверджується заявою представника відповідачки адвоката Белли О.Ф. від 11.02.2021 про отримання відповіді на відзив і відкладення у зв`язку з цим розгляду справи, запереченням відповідачки ОСОБА_1 від 12.02.2021 на відповідь позивача на відзив (а.с. 94, 101-103) та іншими матеріалами справи.

За таких обставин, позов є обґрунтованим і доведеним, відповідачка не довела відсутності своєї вини в порушенні зобов`язання. Суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, ухвалив з додержанням норм процесуального права законне і справедливе рішення про задоволення позову, чого доводи апеляції не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 18 травня 2021 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 3153,00 грн судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 10 грудня 2021 року.

Судді