П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/3176/20

Провадження № 22-ц/4815/926/21

Головуючий у Здолбунівському районному суді

Рівненської області: суддя Шуляк А.С.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

об 11 год. 27 хв. 12.04.2021 року у м. Здолбунів

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 16.04.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Курганська Олена Вікторівна;

відповідача - адвокат Януль-Сидорчук Христина Вікторівна;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що протягом часу з 22 червня 2007 року по 14 липня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбних відносин вони набули певне майно, в т.ч. і вісім спірних металевих кіосків (контейнерів), виготовлених з металічного профілю, які використовували у підприємницькій діяльності та які розміщені на території ринку по АДРЕСА_1 . На час існування спору позивач за цільовим призначенням використовує три кіоски (контейнери), тоді як відповідач використовує п`ять кіосків (контейнерів). Вважав, що після розірвання шлюбу дані контейнери залишилися у володінні кожної зі сторін та використовувалися для господарської діяльності, а тому кожен мав право розпоряджатися майном на власний розсуд. При спробі відчужити їх ОСОБА_2 заперечила проти цього, пославшись, що вони йому не належать. Натомість переконаний, що оскільки ці кіоски (контейнери) придбані під час шлюбу, то відповідно до сімейного законодавства сторонам на праві спільної сумісної власності і він має право на їх поділ у рівних частках.

З цих підстав просить виділити йому три кіоски (контейнери), які перебувають у його користуванні та один кіоск (контейнер) площею 5 м2, яким користується відповідач, на загальну суму 40 820 гривень, а відповідачу - чотири кіоски (контейнери) загальною вартістю 36 600 гривень зі сплатою ним 2 110 гривень компенсації за відхилення від часток рівності.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року позов задоволено повністю.

Проведено поділ майна подружжя, виділивши у власність позивача 4 металевих кіоски (контейнери), розміщені згідно з укладеними з приватним підприємством "Торговий центр-Д" договорами: №3562 від 01.06.2016 площею 5 м2, розташований ряд 1, місце 1, вартістю 7 040 гривень; №4308 від 01.09.2020 площею 8 м2, розташований ряд 26, місце 1, вартістю 11 260 гривень; №4309 від 01.09.2020 площею 8 м2, розташований ряд 26, місце 2, вартістю 11 260 гривень; №4310 від 01.09.2020 площею 8 м2, розташований ряд 26, місце 3, вартістю 11 260 гривень, а всього на суму 40 820 гривень.

Виділено у власність відповідача 4 металеві кіоски (контейнери), розміщені згідно з укладеними з приватним підприємством "Торговий центр-Д" договорами: №3560 від 01.06.2016 площею 8 м2, розташований ряд 1, місце 57, вартістю 11 260 гривень; №3561 від 01.06.2016 площею 4 м2, розташований ряд 1, місце 58, вартістю 5 630 гривень; №3563 від 01.06.2016 площею 6 м2, розташований ряд 1, місце 38, вартістю 8 450 гривень; №3564 від 01.06.2016 площею 8 м2, розташований ряд 28, місце 1, вартістю 11 260 гривень, а всього на суму 36 600 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 110 гривень компенсації за відхилення від ідеальних часток.

Вирішено питання про судові витрати.

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до незастосування норм матеріального права. На її обґрунтування зазначалося про те, що сторони фактично припинили сімейні відносини з квітня 2016 року, тоді як спірні 5 кіосків придбано 01 червня 2016 року, а шлюб розірвано 14 липня 2016 року. Вважає, що вони в силу ст. 57 СК України є її особистою власністю і тому не може входити до складу спільного сумісного майна подружжя. Той факт, що вони припинили проживати з квітня 2016 року визнав і позивач у судовому засіданні. Не згодна із посиланнями суду на лист ПП "Торговий центр-Д" №78/20 від 19.08.2020, за яким з заявником переукладено договори 01 червня 2016 року і вони не збереглися.

Вважає, що підприємницькою діяльністю під час шлюбу займався виключно позивач, тоді як вона розпочала власну господарську діяльність лише після того, як він залишив сім`ю у квітні 2016 року. Не погоджувалася із тим, що ОСОБА_1 також переуклав договори 01 вересня 2016 року, адже не підтверджують факту набуття спірних кіосків під час шлюбу.Тобто висновки суду про те, що зазначені п`ять кіосків є об`єктом права спільної сумісної власності є помилковими.

Щодо позовної давності, то вважає, що ОСОБА_1 пропущено її з причин, які судом об`єктивно не з`ясовувалися. Оскільки позовна давність спливла з неповажних причин і з її часу спливу минуло близько півтора року, тому доводи позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав лише 13 липня 2020 року, є необґрунтованими. При цьому вказувала, що перебіг цього матеріального строку розпочався 15 липня 2016 року, тобто наступного дня після розірвання шлюбу - як це передбачає ст. 72 СК України, і закінчився 15 липня 2019 року. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову за безпідставністю та за спливом позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 30 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки спірне майно - вісім кіосків (контейнерів), які знаходяться на ринку по АДРЕСА_2 набуто сторонами під час перебування у шлюбі, а тому воно підлягає поділу в рівних частинах між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Як з`ясовано судом, протягом часу з 22 червня 2007 року по 14 липня 2016 року сторони перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Разом з тим, ще у квітні 2016 року вони облишили проживати разом і вести спільне господарство та побут, тобто фактично припинили сімейні відносини.

За час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було придбано вісім металевих кіосків (контейнерів), які використовувалися в підприємницькій діяльності позивача. На час спірних правовідносин кіоски розміщені на ринку по АДРЕСА_2 , з яких три кіоски використовуються ОСОБА_1 , а п`ять - відповідачем. Так, між позивачем та ПП "Торговий центр-Д" 01 вересня 2020 року укладено три відповідних договори про надання послуг - №№ 4309, 4308 і 4310, а між ОСОБА_2 і ПП "Торговий центр-Д" - 01 вересня 2020 року п`ять договорів про надання послуг, а саме №№ 3560, 3561, 3562, 3563, 3564.

Вартість спірного майна сторонами не заперечується, визначена відповідним висновком фахівця-оцінювача від 11 серпня 2020 року та складає:

металевий кіоск площею 8 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №2688 від 01.04.2013 (в подальшому - договір №4308 від 01.09.2020) - 11 260 гривень;

металевий кіоск площею 8 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №2689 від 01.04.2013 (в подальшому - договір №4309 від 01.09.2020) - 11 260 гривень;

металевий кіоск площею 8 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №2690 від 01.04.2013 (в подальшому - договір №4310 від 01.09.2020) - 11 260 гривень;

металевий кіоск площею 8 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №3560 від 01.06.2016 - 11 260 гривень;

металевий кіоск площею 4 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №3561 від 01.06.2016 -5 630 гривень;

металевий кіоск площею 5 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №3562 від 01.06.2016 - 7 040 гривень;

металевий кіоск площею 6 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №3563 від 01.06.2016 - 8 450 гривень;

металевий кіоск площею 8 м2, що розташований в торговому місці згідно з договором №3564 від 01.06.2016 - 11 260 гривень.

Вважаючи, що оскільки спірні вісім металевих кіосків (контейнерів) придбані під час шлюбу між сторонами, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, що заперечується відповідачем, у грудні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ даного майна зі стягнення м з нього на користь відповідача компенсації за відхилення від ідеальних часток.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин, до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, виділивши у власність позивача 4 металевих кіоски (контейнери), розміщені згідно з укладеними з приватним підприємством "Торговий центр-Д" договорами: №3562 від 01.06.2016 площею 5 м2, розташований ряд 1, місце 1, вартістю 7 040 гривень; №4308 від 01.09.2020 площею 8 м2, розташований ряд 26, місце 1, вартістю 11 260 гривень; №4309 від 01.09.2020 площею 8 м2, розташований ряд 26, місце 2, вартістю 11 260 гривень; №4310 від 01.09.2020 площею 8 м2, розташований ряд 26, місце 3, вартістю 11 260 гривень, а також виділивши у власність відповідача 4 металеві кіоски (контейнери), розміщені згідно з укладеними з приватним підприємством "Торговий центр-Д" договорами: №3560 від 01.06.2016 площею 8 м2, розташований ряд 1, місце 57, вартістю 11 260 гривень; №3561 від 01.06.2016 площею 4 м2, розташований ряд 1, місце 58, вартістю 5 630 гривень; №3563 від 01.06.2016 площею 6 м2, розташований ряд 1, місце 38, вартістю 8 450 гривень; №3564 від 01.06.2016 площею 8 м2, розташований ряд 28, місце 1, вартістю 11 260 гривень. Також стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 110 гривень компенсації за відхилення від ідеальних часток.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63, 68-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Щодо доводів апеляційної скарги про хибність висновків суду в частині належності п`яти спірних металевих кіосків на праві особистої власності відповідачу, то з ними погодитися не можна. Так, ОСОБА_2 вказувала, що ці кіоски придбані особисто нею 01 червня 2016 року, що й підтверджується укладеними між нею та ПП "Торговий центр-Д" договорами про надання послуг від того ж числа. Між тим, з листа ПП "Торговий центр-Д" №78/20 від 19 серпня 2020 року вбачається, що 01 червня 2016 року з ОСОБА_2 було переукладено п`ять договорів про надання послуг в зв`язку зі зміною істотних умов договору щодо ціни за послуги та зміною банківських реквізитів підприємства. Тому цей факт свідчить про те, що між цими контрагентами договори про надання послуг на п`ять кіосків (контейнерів) вже були укладені ще до 01 червня 2016 року, тобто на час шлюбних відносин. При цьому будь-яких доказів про придбання спірного майна 01 червня 2016 року відповідач не надала, а матеріали справи їх не містять.

Правила статті 76 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі ж висновки зробив і суд попередньої інстанції, спростовуючи ті ж самі доводи ОСОБА_2 . Поготів, в заяві, адресованій ПП "Торговий центр-Д" 13 липня 2020 року, ОСОБА_2 зазначала, що спірні кіоски (контейнери) набуті сторонами в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя.

Окрім іншого, заявник в апеляційній скарзі сама підтвердила, що вона під час шлюбу з позивачем підприємницькою діяльністю не займалася, оскільки сім`ю утримував ОСОБА_1 . Тому та обставина, що у квітні 2016 року сторони припинили проживати разом і позивач облишив матеріально утримувати сім`ю, вказує не на користь доводів ОСОБА_2 , адже п`ять спірних кіосків (контейнерів) є достатньо вартісним майном, яке вона об`єктивно не могла би придбати за особисті кошти за один-півтора місяці після фактичного припинення сімейних відносин. Тому суд правильно поділив спірне майно, врахувавши рівність часток сторін та стягнувши з позивача на користь відповідача 2 110 гривень компенсації за відхилення від ідеальних часток.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про те, що при пред`явленні ОСОБА_1 позову сплила позовна давність, що є підставою для відмови в задоволенні його вимоги, виходячи з такого. 13 липня 2020 року відповідач звернулася у письмовій формі до ПП "Торговий центр-Д" з проханням про ненадання дозволу позивачу на відчуження спірних контейнерів, що знаходяться на ринку по АДРЕСА_2 . Тобто про порушення свого суб`єктивного права на власність ОСОБА_1 дізнався у липні 2020 року, а тому позовна давність не є пропущеною, адже трирічний строк перебігу на час звернення до суду з позовом у грудні 2020 року не сплив.

Згідно зі ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Решта доводів заявника також на увагу не заслуговують і колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Тому в разі задоволення апеляційної скарги, ця обставина очевидно порушувала б суб`єктивні цивільні права відповідача, що є недопустимим.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

С.С.Шимків