У Х В А Л А

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 755/1134/14-ц

провадження № 61-19954ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Васильєвом Павлом Сергійовичем, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтований тим, що 23 жовтня 2007 року між сторонами укладений договір кредиту № 360-Ф/07, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12 636,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних строком до 22 жовтня 2014 року для придбання автомобіля. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 27 листопада 2013 року згідно з договором виникла заборгованість у розмірі 11 455,66 дол. США за кредитом та відсотками за користування кредитом і штрафними санкціями - 95 062,83 грн.

Крім того, із посиланням на положення укладеного між сторонами договору застави від 23 жовтня 2007 року, позивач просив суд стягнути з відповідача штраф за порушення умов договору застави, а саме, враховуючи, що термін дії договору добровільного страхування заставленого майна закінчився 23 жовтня 2009 року, а доказів укладення наступного договору страхування відповідач банку не надав, він має сплатити штраф у розмірі 5 % від заставленої вартості предмета застави у розмірі 3 545,00 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 жовтня 2007 року № 360-Ф/07 у розмірі 11 455,66 дол. США та відсотками за користування кредитом і штрафні санкції - 95 062,83 грн, штраф за невиконання умов договору застави від 23 жовтня 2007 року - 3 545,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, у березні 2021 року відповідач подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року заяву залишено без задоволення.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив зобов`язання, встановлені кредитним договором та договором застави, не надав суду докази своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором, а також своєчасного страхування предмета застави.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2014 року залишено без змін.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Васильєва П. С. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 207,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 455,66 дол. США, що станом на день подання касаційної скарги за курсом Національного банку України становить 313 655,97 грн, за відсотками за користування кредитом і штрафні санкції - 95 062,83 грн, штрафу у розмірі п`яти відсотків від заставленої вартості предмета застави у розмірі 3 545,00 грн, а всього -412 263,80 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 207,00 грн*250=567 500,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа не підлягає касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга має виняткове значення, оскільки у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби ОСОБА_1 перебуває у скрутному матеріальному стані, оскільки розмір заробітної плати є незначним, що унеможливлює виплату заборгованості за договором кредиту.

Проте таке посилання є формальним та не дає підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для заявника, який подає касаційну скаргу.

Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Оскільки оскаржені заявником заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та постанова Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року ухвалені у справі, яка не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Васильєвом Павлом Сергійовичем, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко