Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2819/14-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н.М.
Категорія 29 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі цивільну справу № 296/2819/14-ц за позовом Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 07 серпня 2014 року, ухвалене суддею Анциборенко Н.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради звернулося до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2009 року по 01 листопада 2013 року у сумі 1 470,72 грн, від оплати якого у добровільному порядку відповідач ухиляється, а також судові витрати.

Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 07 серпня 2014 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 11 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 07 серпня 2014 року залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення. Зазначає, що про існування оскаржуваного заочного рішення дізналась при отриманні за місцем своєї роботи постанови державного виконавця від 20 лютого 2020 року, в якому зазначена помилкова дата народження боржника. Інших документів, пов`язаних із розглядом даної цивільної справи, вона не отримувала. Скаржник звертає увагу, що районний суд не зазначив доказів її проживання за вказаною у позовній заяві адресою. Вказані недоліки позовної заяви та суперечливі висновки районного суду щодо місця проживання ОСОБА_1 призвели до порушення права скаржника на особисту участь у судових засіданнях.

Вказує, що судом не досліджувались розрахунок заборгованості, виписки з особового рахунку. Наполягає, що між сторонами не існує договірних відносин, відповідний договір не укладався і позивач не має права вимагати стягнення боргу за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, не перевірена якість таких послуг.

На думку скаржника, заявлений в позовній заяві строк виникнення заборгованості не узгоджується з вимогами закону щодо позовної давності та неналежне повідомлення останньої про судове засідання позбавило можливості подати відповідну заяву. Разом з тим, скаржник вказує на відсутність індивідуальних абонентських поштових скриньок за місцем свого проживання.

Представник позиваач КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради надіслав відзив, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги за безпідставністю. Зазначає, що відповідач неодноразово у встановлений законом порядок повідомлялась про розгляд справи, а невірно вказана дата народження відповідача є опискою та на результат не впливає. Крім того, ОСОБА_1 підтвердила факт проживання за вказаною в позовній заяві адресою. Доводи відповідача щодо відсутності між нею та позивачем договору є безпідставними, оскільки вказана обставина не може бути підставою для звільнення споживача від оплати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 , де вона і зареєстрована (а.с. 5).

Із наданого позивачем розрахунку та інформації про оплату послуг позивача помісячно, у відповідача існує заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, яка станом на 01 листопада 2013 року становить 1 470,72 грн (а.с. 8-9).

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 09 грудня 2013 року у прийнятті заяви КП « Житомирводоканал» Житомирської міської ради про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 10).

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходив з того, що відповідач користується наданими позивачем послугами з водопостачання та водовідведення, проте не сплачує їх вартість, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 листопада 2013 року складає 1470,72 грн.

Проте, колегія суддів з такими висновками частково не погоджується з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Позивач є виконавцем послуг водопостачання та водовідведення, визначений відповідним рішенням Харківської міської ради, має ліцензію на надання таких послуг, що підтверджено матеріалами справи.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а.

За змістом ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна із сторона - підприємець взяла на себе обов`язок виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердженням дії усної угоди та факту існування договірних відносин між сторонами є квитанції про оплату послуг та факт оплати споживачами послуг водопостачання та водовідведення.

Аналіз ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року, «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630 свідчить про те, якщо між сторонами договір не укладено, то послуги надаються відповідно до загальних вимог Закону та вищезазначених правил. До учасників правовідносин застосовуються умови встановлені типовим договором.

Таким чином встановлено, що КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» надає послуги з водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не в повному обсязі сплачувала вартість послуг.

До обов`язків споживача комунальних послуг, які встановлено ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», входить, в тому числі, оплата за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 17, 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.

Згідно п. 33, п. 32 пп. 16, «Правил надання послуг централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води та водовідведення», затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 та ст. 15 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875 -IV, згідно яких у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем, споживач повідомляє про це виконавця в усній формі, чи за допомогою телефонного зв`язку, чи у письмовій формі, якщо виконавець ніяким чином не відреагував на звернення, споживач самостійно складає акт-претензію, який підписує ще два споживача; перерахунок нарахувань проводиться на підставі акту - претензії, який складається споживачем та представником виконавця послуг та скріплюється їх підписами.

Належних та допустимих доказів того, що якість послуг КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради була неналежною матеріали справи не містять.

Крім того, скаржником ОСОБА_1 не наведено доказів на підтвердження факту звернення до позивача із зауваженнями на якість послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Але, відповідач, отримуючи надані послуги з центрального водопостачання і водовідведення, вказані послуги своєчасно не оплачує, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість за послуги КП «Житомирводоканал».

Відповідно ст.ст. 257, 267 ЦК України (у редакції на час ухвалення рішення) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу іншого обов`язку.

Оскільки рішення у справі є заочним, і відповідач не була присутня у судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності в 3 роки, і з урахуванням того, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу та позов поданий 31 березня 2014 року, а заборгованість нарахована станом на 01 листопада 2013 року, то остання підлягає стягненню з грудня 2010 року по листопад 2013 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про необхідність застосування вимог ст. 625 ЦК України щодо заборгованості відповідача, оскільки такі вимоги КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради є обґрунтованими у межах позовної давності.

З урахуванням наданих суду матеріалів справи, з ОСОБА_1 на користь КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради належить стягнути заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2010 року по 01 листопада 2013 року в розмірі 669,58 грн.

Колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що районним судом не з`ясовано анкетні дані відповідача, зокрема дату народження та місце проживання, як на безпідставність нарахування заборгованості, оскільки із заявою про відмову у наданні їй житлово-комунальних послуг до позивача ОСОБА_1 не зверталась, факт проживання за адресою АДРЕСА_3 не заперечує, а невірно вказаний місяць її народження у виконавчому документі є опискою.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке згідно приписів п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Так, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового засідання відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, тому суд першої інстанції порушив права відповідача та не створив рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду і до реалізації та захисту їх прав, що є частиною гарантій справедливого правосуддя.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 74 ЦПК України (в редакції на день ухвалення рішення) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи, затвердженого Постановою КМУ № 52 від 25 січня 2006 року, оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання (перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків.

Матеріали справи містять оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 07 серпня 2014 року у даній цивільній справі у місцевому друкованому ЗМІ - газеті «Житомирщина», проте відомості про виклик відповідача на вказану дату у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в матеріалах справи відсутні, що, на думку судової колегії, є неналежним повідомленням та порушенням норм процесуального права.

Наслідки порушення вказаних норм процесуального права згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог розподіляє судовий збір між сторонами та стягує судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 07 серпня 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради (, м. Житомир, вул. Чуднівська, 120) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 669,58 грн (шістсот шістдесят дев`ять грн 58 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради (, м. Житомир, вул. Чуднівська, 120) 109,26 грн (сто дев`ять грн 26 коп.) судового збору та 480,00 грн (чотириста вісімдесят грн 00 коп.).

Стягнути з Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради (, м. Житомир, вул. Чуднівська, 120) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 200,97 (двісті грн 97 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складено 23.02.2021