Справа №: 343/1534/19
Провадження №: 2/0343/78/21
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Дуткевича М.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - адвоката Ільницького Я.І.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції сторін:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вимоги якого неодноразово уточнювала та просить:

- встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_4 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Долина, понад п`ять років;

- змінити черговість спадкування та надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що зчервня 2002 року вона, будучи розлученою з 12.10.1993 зі своїм чоловіком за рішенням Долинського районного суду, стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . Останній був зареєстрований в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 . 28 серпня 1998 року в судовому порядку він розлучився зі своєю дружиною ОСОБА_5 . Їх діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, як і ОСОБА_5 , були також зареєстрованими та фактично проживали у вказаній квартирі. Оскільки вона, позивачка, з ОСОБА_4 не мали можливості проживати в однокімнатній квартирі разом з його дітьми та колишньою дружиною, тому проживали у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала його племінниці. У червні 2004 року з Італії приїхала колишня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , та, забравши дітей, виїхала на постійне місце проживання у м.Миколаїв. Перед від`їздом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знялися з реєстрації у кв. АДРЕСА_1 , а син ОСОБА_7 залишився зареєстрованим у цій квартирі.

Починаючи з 2004 року вона з ОСОБА_4 проживали у кв. АДРЕСА_1 , в якій жили до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням виконкому Долинської міської ради від 20.07.2006 № 226 вказана квартира була передана ОСОБА_4 у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідач ОСОБА_8 у 2004 році переїхав проживати у м. Миколаїв. З цього часу у м. Долина у квартирі батька він тільки декілька раз ночував, коли приїжджав здавати екзамени в Івано-Франківському інституті нафти і газу (орієнтовно у 2008-2010 роках). Приблизно у 2010-2013 роках ОСОБА_8 купив квартиру у м. Миколаєві, де він проживає по даний час. ОСОБА_9 жодного разу з 2004 року не приїжджала у м. Долину і тільки один раз у 2003 чи 2006 році поздоровила батька з Новим роком. Не приїжджала вона і на похорон батька. Останній раз ОСОБА_8 бачив батька у 2009 чи 2010 році. Проте у 2016 чи 2017 році він приїжджав у м. Долину на запрошення ОСОБА_10 бути хресним батьком його дитини, але тоді ОСОБА_7 до батька не зайшов і лише просив передати, що він не мав часу це зробити.

Коли у 2002 році вона стала проживати з ОСОБА_4 , він вже був інвалідом 2 групи по захворюванню легень, у зв`язку з чим неодноразово лікувався стаціонарно у Долинському протитуберкульозному диспансері. У 2006 році його перевели на 3 групу інвалідності, а потім і повністю зняли групу інвалідності, оскільки він відмовився їхати на переосвідування. Окрім захворювання легень у нього було порушення кровообігу мозку, внаслідок чого постійно паморочилася та боліла голова, тремтіли руки. Стан здоров`я різко погіршився в останні три роки, коли він вже потребував постійної сторонньої допомоги, так як не міг самостійно одягнутись та роздягнутись, взутись та роззутись, вийти із квартири на вулицю та повернутись у неї. Він також потребував й іншої щоденної допомоги, без якої не міг обійтися. Крім неї йому такої допомоги ніхто не надавав. По стану свого здоров`я ОСОБА_4 не працював з 2002 року. Оплата за газо- та електропостачання, водопостачання та інші комунальні платежі, придбання продуктів, одежі, лікарств тощо здійснювилася за її кошти, оскільки вона розуміла, що є сім`я і потрібно її утримувати.

У 2008 році ОСОБА_4 в коридорі квартири втратив рівновагу і впав, отримавши струс мозку та біля 2-х тижнів перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Долинської ЦРЛ. З кінця листопада 2018 року ОСОБА_4 самостійно не міг пересуватись навіть у квартирі, його треба було водити під руку. Внаслідок різкого погіршення стану здоров`я 05.12.2018 вона зі свого мобільного телефону ( НОМЕР_1 ) викликала «швидку допомогу». Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, лікарі його обстежили, надали медичну допомогу та залишили вдома під її опікою. 24 грудня 2018 року йому стало настільки погано, що вона знову викликала карету швидкої допомоги і після обстеження ОСОБА_4 , зважаючи на його тяжкий стан, його на ношах винесли з квартири та доставили у Долинську ЦРЛ. При поступленні у лікарню він вказав на загальну слабкість, потемніння в очах, пітливість та головний біль. За час його перебування на стаціонарному лікуванні вона щодня приходила до нього, приносила приготовлену їжу та змінну одежу, купувала лікарства тощо. Діти знали про стан здоров`я батька, але ніхто не приїхав. Перебуваючи у лікарні, ОСОБА_4 весь час був лежачим, він вже не піднімався. На її очах останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 біля 19 годин у Долинській ЦРЛ. Було проведено розтин його тіла та у лікарському свідоцтві про смерть зазначено причини смерті - набряк головного мозку, інфаркт головного мозку в лобній ділянці правої півкулі. На підставі цього свідоцтва вона організувала поховання ОСОБА_4 , на яке приїхали тільки колишня дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 .

Враховуючи, що вона з ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу 17 років, всі ці роки він важко хворів, по суті був інвалідом, у зв`язку з чим не міг працювати і не працював, неодноразово лікувався на стаціонарі в Долинській ЦРЛ та в Гошівському протитуберкульозному диспансері, через важку хворобу він був у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування і саме вона забезпечила для нього належні умови життя, в тому числі і матеріальні, тому має право на спадщину як особа, яка проживала зі спадкодавцем не менше 5 років з переведенням у першу чергу спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги спадкування.

Як випливає з долучених ОСОБА_2 документів, квартира АДРЕСА_1 була приватизована спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідачем по 1/2 частці за кожним. Оскільки спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, тому їй слід визнати право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду надійшли відзиви на позов аналогічного змісту, в яких вони просять у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі за недоведеністю, провадження по справі закрити та стягнути з позивачки на їх користь витрати на правову допомогу. Вважають позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. В позові ОСОБА_1 зазначає, що з 2002 року почала проживати з їх батьком ОСОБА_4 як подружжя без реєстрації шлюбу аж до його смерті, що не відповідає дійсності. Колишня дружина померлого ОСОБА_5 виїхала за кордон на заробітки, де перебувала до середини 2004 року. У зв`язку з тим, що дочка ОСОБА_6 була неповнолітньою, а син ОСОБА_2 навчався в університеті, тому діти залишились проживати разом з батьком ОСОБА_4 . Підтвердженням того, що вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та їх мати проживали разом з покійним батьком також є те, що тільки 23 липня 2004 року їх мамою на ім`я ОСОБА_2 було придбано квартиру в м. Миколаєві, а відтак до цього часу єдиним місцем проживання у них була батьківська квартира. Не підтверджено жодними доказами і те, що позивачка з ОСОБА_4 у вказаний період проживала в квартирі АДРЕСА_2 у племінниці їх батька ОСОБА_11 .

Факт спільного сумісного проживання позивачки з померлим в його квартирі АДРЕСА_1 та ведення з ним спільного господарства з 2002 року аж до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не знаходять свого підтвердження з таких причин:

- якщо ОСОБА_1 і проживала в певний період з покійним ОСОБА_4 , то спільного господарства з ним вона не вела. Батько постійно ходив митись та прати свій одяг до своєї племінниці ОСОБА_11 . З наданих суду фотографій квартири АДРЕСА_1 покійного чітко видно, що дана квартира має вигляд нежилої та неохайної, оскільки всюди спостерігається бруд та антисанітарія, немитий посуд, наявна на стінах пліснява, в кімнатах сміття, санвузол у аварійному стані та непридатний до користування, що свідчить, що в квартирі веденням господарства ніхто не займався. Веденням спільного господарства є наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.;

- їх батько в квартирі проживав один, що засвідчує акт матеріально побутових умов та сімейних обставин від 30.08.2019;

- померлий батько зловживав алкоголем і ніде не працював, тому кошти на проживання та оплату комунальних послуг надавались особисто ним, ОСОБА_2 , про що свідчать квитанції про сплату комунальних послуг, а також коштами допомагали і рідні брати та сестра його покійного батька: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;

- батько хворів, у зв`язку з чим йому було призначено групу інвалідності, всі кошти на його лікування були надані їх мамою ОСОБА_5 , колишньою дружиною покійного ОСОБА_4 ;

- спільне проживання та наявність статевих відносин між чоловіком та жінкою не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Судова практика трактує ознаки спільного проживання чоловіка та жінки, тобто усталені відносини, які притаманні подружжю, а саме: чоловік та жінка проживають разом; ведуть спільне господарство та мають певні обов`язки; мають єдиний бюджет.

Отже, всі твердження позивачки про спільне проживання як подружжя з ОСОБА_4 не доведені фактичними даними та не підтверджено належними доказами, які б давали їй право на спадкування четвертої черги за законом, а також право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, як і не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності.

Зазначені ОСОБА_1 в офіційних деклараціях за 2016 - 2018 роки відомості також підтверджують про відсутність факту спільного проживання з померлим ОСОБА_4 , оскільки у них ОСОБА_4 не зазначений як член сім`ї, а вказані нею доходи у 2016-2018 роках свідчать про те, що вона не мала роботи протягом трьох років, заробітну плату не отримувала, що в свою чергу унеможливлює встановлення факту матеріального забезпечення спадкодавця, здійснення спільних витрат на ведення господарства.

Саме ним, відповідачем ОСОБА_2 , після смерті батька погашено заборгованість з комунальних послуг, що підтверджується відповідними долученими квитанціями.

Крім цього, позивачкою не надано суду доказів того, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька та що їй було відмовлено у видачі свідоцтва з тих чи інших підстав.

Від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона не погоджується із запереченнями відповідачів щодо того, що вона не проживала з їх батьком без реєстрації шлюбу з червня 2002 року та до дня смерті, та наголошує, що викладене у відзиві не відповідає дійсності, оскільки:

- позовна заява нею подана до закінчення 6-місячного строку, який надається спадкоємцям для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини;

- з 1996 року у м. Долина було припинено централізоване гаряче водопостачання, а у квартирі ОСОБА_4 не було газового котла, тому ОСОБА_4 періодично приблизно один раз в місяць ходив (вона ходила разом з ним) до своєї племінниці приймати душ, інколи носив туди і одежу для прання;

- твердження, що вона проживала в певний час з покійним ОСОБА_4 , однак спільного господарства з покійним не вела, оскільки покійний постійно ходив митись та прати свій одяг до своєї племінниці ОСОБА_11 не свідчить, що вони не жили разом та не вели спільного господарства. Фотографії стану квартири на час проведення зйомки не свідчать про якийсь непорядок у квартирі. Оскільки вона не була ні власником, ні співвласником квартири, то і не робила ремонту;

- твердження, що їх батько був алкоголіком, у нього не було коштів, а кошти, як допомогу батькові, надавав особисто ОСОБА_2 не підтверджується жодними доказами, зокрема довідкою про те, що ОСОБА_4 перебував на обліку як алкоголік в наркологічному кабінеті Долинської ЦРЛ, квитанціями про переказ коштів. У дійсності коштів у ОСОБА_4 на прожиття не було, він не працював і не міг працювати в силу поганого стану здоров`я, неодноразово лікувався у Долинському протитуберкульозному диспансері як стаціонарно, так і амбулаторно, у нього відмовляли ноги, запаморочувалась голова. Перед смертю у лікарні він перебував у лежачому стані, не піднімався з ліжка і в такому стані помер. ОСОБА_4 не був алкоголіком. У свою чергу вона подає наявні у неї за останні роки квитанції про оплату комунальних послуг за постачання газу, електропостачання та водопостачання по квартирі ОСОБА_4 , які у неї збереглися;

- на телефонні дзвінки ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 ніколи не відповідав, сам батькові ніколи не телефонував. Будучи у м. Долина, син не спромігся провідати батька. Аналогічно і дочка ОСОБА_15 ніколи батькові не дзвонила і не цікавилась, на похорон до нього не приїхала. Діти померлого були обізнані про те, що у батька відмовляють ноги і що він лежить у лікарні. Саме племінниця ОСОБА_11 тримала з ними зв`язок щодо інформації про стан здоров`я батька, однак, знаючи про важкий стан його здоров`я в останні роки, діти не те, що не приїхали провідати батька, але і не дзвонили йому і не цікавились ним.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 підтримала позов, надала пояснення, аналогічні викладеному у ньому. Додатково зауважила, що з 2002 року зустрічалася з ОСОБА_16 . Вони обоє були розлучені. У січні 2002 року його колишня дружини поїхала в Італію, повернулася у вересні 2002 року та придбала трьохкімнатну квартиру у Миколаєві, куди переїхала проживати з дітьми, а вона, позивачка, перейшла проживати до ОСОБА_2 . Він хворів. З 2008 року у нього погіршився стан здоров`я, почалися запаморочення. Останні роки він почував себе дуже погано. Проживали вони разом. Вона ходила на роботу, оплачувала комунальні послуги. Брати та сестри покійного допомагали йому і висилали по 300,00 грн в місяць. Але це малі гроші. Вона ж ніяких коштів у нього не брала та не позичала. Приблизно 30.11.2018 він вже майже не міг ходити, вона його водила до туалету, а з 12.12.2018 він уже взагалі не міг ходити. 24 грудня 2018 року вона викликала швидку, хворого забрали на носилках у лікарню, де він знаходився один місяць, аж до самої смерті. ОСОБА_17 категорично не хотів їхати до лікарні. До сина ОСОБА_17 дзвонив декілька раз, але останні місяці син не брав слухавку. Відповідач ОСОБА_2 приїжджав до батька, коли перебував на сесії та навчанні в Івано-Франківську. Востаннє він був у батька у 2010 році. У 2017 році був у м. Долина, проте до батька часу зайти не знайшов. У 2008 році давав гроші на лікування покійного. Дочка, відповідачка ОСОБА_3 , з 2005 року взагалі з батьком не спілкувалася, не зв`язувалася з ним, не телефонувала та не допомагала. Сестра ж померлого була у нього у 2007-2008 роках, один з братів - до 2010 року, а другий з братів - у 2010 році. Після того більше не приїжджали. Правда вони зідзвонювалися з ним один раз в місяць, коли присилали гроші. У неї також складні сімейні обставини. Померлий ОСОБА_17 ніде не працював, був на групі інвалідності, у спірній квартирі проживав один, однак у ній також був зареєстрований син ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_17 не поїхав на перекомісію, групу інвалідності він втратив. Коли ж він перебував у лікарні, вона спочатку тричі на день навідувалася до нього, потім - по одному разу, але сиділа по 5-6 годин. Вона міняла йому білизну, готувала їжу, повністю доглядала його. До лікарні останні роки він також не мав сили іти, не міг сам вийти, йому було складно самостійно повісити рушник. У них був спільний бюджет, вірніше зарплату мала лише вона. Саме за ці гроші вони харчувалися, оплачували комунальні послуги. Також вона постійно купляла ліки. Оскільки абонентський номер записано на ОСОБА_17 , тому вона, оплачуючи комунальні послуги, вказувала саме його, як платника. Їх бюджет на місяць становив 3000-4000 гривень. Вони жили як сім`я 14 років (з вересня 2004 року), вона ходила додому, але приходила ночувати до ОСОБА_17 . Розмову про одруження вони мали, але якось до цього так і не дійшло. У 2006 році вона знала, що квартира приватизована і що в ній зареєстрований син, але в ці питання не вникала. Тоді ОСОБА_17 ще мав пенсію і за свої гроші приватизував квартиру. Хоча останній і вживав спиртні напої, але було це не систематично. У 2016 році в неї померла мати. Її дочці 28 років. Вона хворіє У неї ще є старша дочка, яка допомогала доглядати за молодшою. Зарплату вона мала до 5000 гривень. Мати померла до 70 років і мала пенсію, тому вона мала можливість проживати з ОСОБА_16 і приносити, в тому числі, і в їхню сім`ю гроші. Зимою з ОСОБА_18 вони включали масляний радіатор, а на кухні - дві камфорки газу, тому взимку платили 700-800 гривень за воду. Прати білизну вони носили до племінниці померлого. Купалися неодноразово в неї на квартирі. Через те, що спірна квартира померлого на першому поверсі, в ній була сирість, яка йшла з підвалу. У декларації вона не вказувала про ОСОБА_17 без будь-якого умислу щось приховати. У зареєстрованому шлюбі вони не були, а про те, що необхідно вказувати співжителя, вона не знала.

Представник позивачки - адвокат Дуткевич В.М. підтримав вступне слово своєї довірительки ОСОБА_1 та додатково вказав на те, що його довірителька з 2004 року проживала разом з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільно проживаючи, вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, що характеризує сім`ю у відповідності до вимог ст. 3 СК України. Коли вони стали спільно проживати ОСОБА_4 був особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим неодноразово лікувався. У 2002 році його перевели на ІІІ групу інвалідності, а потім і повністю зняли групу, оскільки він відмовився від переосвідування. Окрім захворювання легень, у нього було порушення кровообігу мозку, внаслідок чого постійно паморочилася та боліла голова, тремтіли руки, він погано стояв та ходив. В останні три роки життя стан його здоров`я різко погіршився, він почав потребувати постійної сторонньої допомоги. Крім неї такої допомоги йому ніхто не надавав. Вона завжди була поруч, неодноразово викликала швидку допомогу ОСОБА_4 , перебувала з ним у лікарні під час його лікування, підтвердженням чого є записи у медичних картках її номеру телефону НОМЕР_1 . Факт належності саме їй цього номера підтверджується додатком до рішення Долинської міської ради від 11.11.2015 про закріплення за депутатами окремих вулиць та будинків, де зазначений номер мобільного телефону його довірительки. Коли ОСОБА_4 востаннє був у лікарні, він перебував у нерухомому стані та потребував сторонньої допомоги. Тому ОСОБА_1 готувала йому їжу, годувала з ложки, мила, прала йому постіль, купляла необхідні лікарства. На її очах він помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона з санітаркою перевозила його тіло у морг, після чого помила та одягнула для поховання. Отримавши лікарське свідоцтво про смерть, вона розпочала процес поховання, оплатила певні ритуальні послуги. Після проведення поминального обіду, відповідач допоміг їй зібрати особисті речі з квартири покійного і перевезти до неї. Родичі ОСОБА_4 не цівалися ним, не навідувалися до нього, інколи надсилали йому незначні кошти, незважаючи на те, що вони знали, що він потребує догляду, хворіє.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, підтримав поданий ним відзив, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивачки понесені ним витрати на правову допомогу. Зауважив, що в цілому вважає позов безпідставним та неправдивим. У позивачки та його батька - це не було спільне життя, а тільки спільне проведення часу. Приїхавши на похорон до батька, була шокована вся родина станом квартири та безладом, який творився в ній. Води та ремонту в квартирі не було, купа немитого посуду, що свідчило про відсутність жіночої руки у квартирі. Купатися та прати одяг батько ходив до племінниці, а не до позивачки, яка в даний час називає себе його жінкою. Батько не працював, жив за кошти, які він, а також брати батька, передавали йому. Останні також привозили йому і продукти. Єдине, що об`єднувало позивачку з їх батьком - це розпивання спиртних напоїв. Похорон батька він з сестрою здійснював за власний рахунок. Поминальний обід був у племінниці. Там була і ОСОБА_1 , яку запросили, бо вона допомагала на похоронах. Коли приїхав на похорон батька, квартплата більше року не платилася. Платіжки, які батько платив, він знайшов у шухляді. Якщо б вони жили однією сім`єю, то хоч би якісь витрати вона, як дружина, взяла на себе, а не чекала поки він, син, приїде за 1000 км. Лікування туберкульозу батька здійснювали також вони і воно йому допомогло, бо зняли групу. З ногою батько відмовлявся йти у лікарню, відповідно позивачка не могла здійснювати його лікування. Квартиру отримала мати, вона працювала на БПФ. Згодом вони з матір`ю виїхали у Миколаївську область, а квартиру залишили батькові. З часом її приватизували на них двох, на нього та батька. Позивачка приходила до батька, могла щось принести з магазину при цьому, але батько готував їсти сам. Щодо квартири племінниці, то остання не давала дозволу на проживання у ній ні батькові, ні тим більше ОСОБА_1 . Зі спірної квартири ОСОБА_1 забрала вазони та картини, які належали їм, але вони не заперечували щодо цього, оскільки вказані речі їм не були потрібні. Жодних особистих речей позивачки у квартирі не було. Коли він вчився та приїжджав до батька, ОСОБА_1 намагалася взагалі не приходити. Батько завжди казав, що дружина в нього була одна, а позивачку називав коханкою та співмешканкою. Щоб ОСОБА_1 приносила чи витрачала свої гроші, ніколи не чув. За комунальні послуги платив батько з тих коштів, що висилав йому він чи інші родичі. Також платив і він, відповідач, коли приїжджав до батька. Квитанції спеціально не зберігав, бо не думав, що вони можуть пригодитися. Востаннє оплатив три місяці, так як більше року ні квартплата, ні вода оплачені не були. Приїжджав до батька коли вчився в Університеті нафти та газу до 2003 року і на 25-ліття десь у 2008-2009 роках. Приблизно 2,5-3 роки тому приїздив у м. Долина на хрестини, але до батька не заходив, бо напередодні посварився з ним через зловживання останнім спиртними напоями. Незважаючи на це, коли батькові були потрібні гроші, він передавав їх племінницею. Знає про проблеми батька з ногою: неврологія, затерпання ноги, які виникали через те, що, будучи п`яним, він декілька раз падав і вдарявся головою. ОСОБА_11 - його двоюрідна сестра, племінниця батька, через яку вони все і передавали йому. Позивачку у квартирі бачив, вона заходила до батька періодично, але не жила в ній. Вона має дочку, яка жила окремо від неї і потребувала постійного догляду. Батько працювати не хотів. Гроші йому давали і його це влаштовувало. В останні роки він ходити ходив, але без горілки уже не міг обходитися, навіть їсти не сідав поки не вип`є. Коли він приїжджав до батька, то купляв йому продукти. До моменту їх сварки, щомісячно висилав останньому 300-400 гривень. Про те, що батько попав у лікарню, йому повідомила ОСОБА_19 той час він мав при собі лише 800 грн, які відразу дав дружині, щоб вона переслала їх. Коли батькові стало погано, швидку викликала ОСОБА_1 . Вона йому приносила обіди, які йому не можна було їсти, бо сильно жирні. У батька була інтоксикація алкоголем. Саме за гроші його матері, останнього вилікували від туберкульозу. Батьком був здатний сам собі давати раду. Мати розійшлася з ним власне через зловживання алкоголем та застосування сили до неї та молодшої сестри. Документів він не збирав, бо позивачка говорила, що жодних претензій на квартиру вона немає. Батько до смерті доношував куртку, яку йому купила ще його, відповідача, мати. Якщо б у них з ОСОБА_20 була сім`я, то хоча б якийсь побут був, а тут нічого надбано не було, гарячої води не було, у ванній кімнаті - цвіль, чорнота, в ній митися було прости неможливо.

Представник відповідачів - адвокат Ільницький Я.І. підтримав вступне слово свого довірителя ОСОБА_2 , подані відзиви та додав, що не діти кинули батька, а останній створив такі умови, що діти в ранньому віці залишились без батьківської любові, турботи та опіки. Позивачка стверджує про те, що спільно проживала з ОСОБА_4 з 2002 року, однак це не відповідає дійсності, оскільки в той час у квартирі АДРЕСА_1 з останнім ще проживали його діти та колишня дружина. Не жили вони разом і в його племінниці, що підтвердила остання в судовому засіданні, вказавши, що ОСОБА_4 тільки приходив до неї, щоб помитися і випрати одяг. Він не заперечує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спілкувалися, вони разом розпивали спиртні напої, тому вона, можливо, інколи йому і в чомусь допомагала та щось купувала у зв`язку з цим. Родичі покійного заперечують факт його спільного проживання з позивачкою, вказуючи на те, що він ніколи не розповідав, що має нову дружину, з якою спільно проживає, яка про нього дбає. Тільки вони піклувалися про нього і матеріально утримували його. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово позичала і не повертала кошти, які вони йому передавали на лікування та проживання. Також вказав, що позивачка не могла здійснювати догляд за ОСОБА_4 , оскільки мала на утриманні маму похилого віку та дитину-інваліда, а жодних доказів можливості утримання трьох людей суду не надала. Крім того, квартира ОСОБА_4 була в такому стані, що там не могла жити сім`я, у ній не відчувалась жіноча рука, свідченням чого є долучені до матеріалів справи фотосвітлини. У задоволенні позову посив відмовити.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду:

ухвалою суду від 08.08.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

3 вересня 2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов з додатками, які протокольною формою суд постановив долучити до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.09.2019 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 , підготовче судове засідання відкладено.

13 вересня 2019 року позивачкою подано відповідь на відзив та клопотання по допит свідків.

Клопотання про виклик свідків надійшло і від представника відповідача.

9 жовтня 2019 року від позивачки надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та зміну процесуального статусу третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 09.10.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву.

11 жовтня 2019 року позивачкою подана уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 15.10.2019 прийнято уточнену позовну заяву позивачки до розгляду, виключено ОСОБА_3 з числа третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача, залучено ОСОБА_3 до участі у справі як співвідповідача, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву.

Ухвалою суду від 31.10.2019 клопотання позивачки, подане суду 06.08.2019 про витребування доказів постановлено задовольнити та витребувати: з Долинської ЦРЛ історії хвороби про стаціонарне лікування ОСОБА_4 в жовтні 2008 року, а також про його перебування на стаціонарі з 24.12.2018 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інформацію про придбання лікарств та медпрепаратів ОСОБА_4 за власні кошти за період стаціонарного лікування; з Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України інформацію про отримання ОСОБА_16 пенсії по інвалідності, а саме: з якого та по який час, та в якому розмірі; з Івано-Франківського ОБТІ - технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на яку видано 20 липня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 31.10.2019 надано позивачці строк для усунення недоліків її уточненої позовної заяви до 8 листопада 2019 року 9.30 годин, тобто до закінчення строку проведення підготовчого провадження.

31 жовтня 2019 року від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, який протокольною формою ухвали постановлено долучити до матеріалів справи.

6 листопада 2019 року позивачкою подано уточнену позовну заяву та заяву про виклик свідків.

Ухвалою суду від 08.11.2019 прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті та постановлено викликати в судове засідання свідків, заявлених кожною зі сторін.

14 та 18 листопада 2019 року та 28 грудня 2020 року від свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 через канцелярію суду надійшли заяви із викладеними письмовими поясненнями.

5 грудня 2019 року позивачкою подана заява про долучення до матеріалів справи довідки з пенсійного фонду, яку протокольною формою ухвали суд постановив задовольнити.

25 травня 2020 року на виконання ухвали суду від 31.10.2019 про витребування доказів КНП "Долинська багатопрофільна лікарня"Долинської районної ради Івано-Франківської області подано до суду картки стаціонарного хворого, довідки про вартість лікування, результати КТ обстеження. Суд протокольною формою 09.06.2020 постановив довідки щодо ОСОБА_17 долучити до матеріалів справи, картки стаціонарного хворого залишити для ознайомлення з ними.

28 травня 2021 року на електронну адресу суду поступило клопотання представника позивачки про долучення до матеріалів справи доказів, яке 02.06.2021 протокольною ухвалою суду залишено без розгляду.

30 червня 2021 року та 16 серпня 2021 року на електронну адресу суду поступили заяви представника позивачки про обгрунтування необхідності долучення до матеріалів справи вищевказаних документів та про визнання поважними причини пропуску подачі заяви про долучення доказів, які протокольною ухвалою суду від 06.09.2021 були задоволені.

Неодноразово від сторін поступали клопотання про відкладення судових засідань з різних причин, в тому числі, перебування представників у відпустках, за станом здоров`я, для виклику свідків, у зв`язку з оголошеним карантином, які були задоволені.

03 серпня 2021 року на електронну адресу суду поступила заява представника позивачки про призначення судового засідання для вирішення питання судових витрат, докази про які будуть подані після ухвалення рішення у справі у встановлені строки. Перед судовими дебатами 06.09.2021 з аналогічним усним клопотанням звернувся представник відповідачів - адвокат Ільницький Я.І.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

рішенням Долинського районного суду від 12 жовтня 1993 року шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 26.10.1993 (т. 1 а.с. 7).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим ОСОБА_1 05.05.2005, шлюб між ОСОБА_21 і ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 78 від 05.05.2005 (т. 1 а.с. 8).

Тобто, шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_1 вважається розірваним з 05.05.2005, з моменту видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з цього моменту ОСОБА_1 не перебувала у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі.

Як вказала у позовній заяві позивачка та не заперечила сторона відповідача, покійний ОСОБА_4 до 1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . З цього часу у іншому зареєстрованому шлюбі не перебував.

Як вбачається зі свідоцтв про народження НОМЕР_3 від 09.11.1982 та НОМЕР_4 від 25.12.1986, у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народилися відповідно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 62, 63), відповідачі по справі.

У зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_22 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 64).

Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також їхні діти ОСОБА_2 і ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , про що свідчить поквартирна карточка на вказану квартиру. У 2001 році з квартири виписалася ОСОБА_5 , у 2002 році - ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 17).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради № 226 "Про передачу в особисту власність гр. ОСОБА_4 кв. АДРЕСА_1 " від 20.07.2006, прохання наймача квартири ОСОБА_4 , в якій він мешкає, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , задоволено і передано вказану квартиру у спільну (сумісну) власність (т. 1 а.с. 93).

Свідоцтвом про право власності від 20 липня 2006 року виконавчий комітет Долинської міської ради Івано-Франківської області посвідчив, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної (сумісної) власності ОСОБА_4 та члену його сім"ї ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 65, 182).

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12328910 від 30.10.2006 підтверджується, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності по 1/2 частці ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 66, 183).

Як вбачається з будинкової книги на вищевказану квартиру, розпочатої 08 листопада 2006 року, у ній були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 67).

Згідно з договором купівні-продажу квартири від 23.07.2004, ОСОБА_2 , відповідач, придбав квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 76-77), де став проживати.

ОСОБА_4 залишився проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин померлого ОСОБА_4 від 30 серпня 2019 року, складеного депутатом Долинської міської ради Оглоб"яком Т.І. , зі слів ОСОБА_2 , сина померлого, встановлено, що його батько проживав сам, господарства спільного ні з ким не вів, що підтверджується оглядом квартири (квартира в дуже поганому стані, не було догляду за нею), що підтверджують також сусіди (т. 1 а.с. 68).

На фотосвітлинах маються зображення квартири АДРЕСА_1 , та яка має незадовільні умови для проживання (т. 1 а.с. 69-72).

Позивачка ж вказує на те, що у вищевказаній квартирі з ОСОБА_4 проживала і вона.

До матеріалів справи ОСОБА_1 долучено оригінали квитанцій за оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , від імені ОСОБА_17 за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки (т. 1 а.с.109-135).

Відповідачем ОСОБА_2 також долучені копії квитанцій № 0.0.125264327.1, № 0.0..1, № 0.0..1 всі від 08.01.2019, які вказують на те, що за листопад, грудень, січень за особовий рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_6 були внесені проплати за електроенергію в розмірі 90 грн, 90 грн, 423 грн (т. 1 а.с. 73).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала суду, що позивачка проживала разом з ОСОБА_17 . Останній не працював, ОСОБА_1 "тримала його на своїй шиї", вела господарство. ОСОБА_24 хворів, в нього підозрювали туберкульоз. Приблизно 16 років вони жили разом. Вона, свідок, дружила з ОСОБА_1 , тому забігала до неї десь двічі на тиждень. Приходила до них в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , будинок знає тільки на вигляд, тому його номер не може сказати. У квартирі жити можна було, там прибиралося, пралося. За комунальні послуги платила позивачка. Про те, щоб діти ОСОБА_17 приїжджали чи допомагали вона не чула. ОСОБА_24 не міг жити самостійно, він потребував догляду, був ослаблений. До 2002 року він працював на фабриці. Коли ж фабрика розпалась, він захворів і більше не працював. Перед смертю був вже дуже хворий. ОСОБА_1 його влаштувала у лікарню, доглядала за ним, в тому числі домовлялася з медичними працівниками. У позивачки хвора дитина, яка потребує стороннього догляду, але їй допомагала старша її дочка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що з ОСОБА_1 вона знайома 15 років, а ОСОБА_17 вона знала по роботі. Їй відомо, що вони спільно проживали. Дітей ОСОБА_17 бачила ще малими. ОСОБА_24 їй жалівся, що син не відповідає на дзвінки. Діти не приїжджали до батька, не допомагали. Вона неодноразово заходила до них в гості, до квартири ОСОБА_17 , де проживала і позивачка. Останнім часом ОСОБА_24 взагалі був хворий, часто втрачав свідомість. ОСОБА_1 не раз телефонувала їй за допомогою, часто викликала швидку. Жили вони за кошти ОСОБА_1 . Не раз бачила, як позивачка платила за комунальні послуги за квартиру ОСОБА_17 . Згодом йому почав допомагати брат з ОСОБА_26 , який висилав раз на місяць або рідше приблизно 300 гривень. Цих грошей вистачало хіба що ОСОБА_17 на сигарети, бо він дуже сильно курив. Гарячої води у квартирі не було, але був газ. ОСОБА_17 міг випити, коли позивачка йшла на роботу, могли прийти колеги. Останні два роки він вже навіть сам вкритися не міг. Якщо ОСОБА_1 десь відлучалася, то телефонував їй, щоб вона верталася. Митися часто ходив у кваритру позивачки.

Свідок ОСОБА_27 , дочка позивачки, в судовому засіданні показала, що з 2002-2003 років її мати проживала з ОСОБА_17 (у 2002 році їй, свідку, було 15 років). Згодом ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_17 , так як він був інвалідом другої групи, оплачувала його лікування. Мати проживала у нього в квартирі, готувала їсти та вела господарство. Вона ж, свідок, проживала у квартирі з молодшою сестрою та бабусею, тому їх провідувала, а вони часто приходили до них. ОСОБА_17 не працював. Коли він лежав у лікарні, тільки мати приносила йому їсти та доглядала за ним. Мати постійно проживала з ОСОБА_17 , жили вони як одна сім`я, на Різдво вечеряли разом, разом святкували інші релігійні свята. За молодшою сестрою, яка є інвалідом дитинства, спочатку доглядала бабуся, а після її смерті з 2016 року вже вона. Сестра перебувала у центрі, поки вона, свідок, була на роботі, а потім була з нею. Після смерті ОСОБА_17 мати принесла свої особисті речі до них додому. Коли вони жили у його квартирі, там не було гарячої води, тому часто вони приходили митися до них. Їй відомо, що у ОСОБА_17 є син та дочка, але вона їх особисто не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_28 надала покази про те, що чоловік ОСОБА_29 помер. Вони жили довго у квартирі АДРЕСА_1 , а вона у АДРЕСА_6 у тому ж самому під`їзді. З 1997 року вона живе у цьому будинку. Приблизно 10-15 років там живе ОСОБА_30 . Вона її постійно там бачила, неодноразово вранці, коли йшла на роботу, бувало в обід та ввечері. ОСОБА_31 колись працював на фабриці, потім він був на групі. Але і коли вже не був на групі, все рівно ніде не працював. Жили вони за гроші ОСОБА_30 , саме вона за все платила, в тому числі за комунальні послуги, купляла йому сигарети. Дітей його ніколи не бачила, аж на похоронах побачила його сина. Коли ОСОБА_24 потрапляв до лікарні, доглядала за ним ОСОБА_30 . Йому було важко ходити, тому навіть сумки носила вона. У квартирі вона у них не була. Спілкувалися вони у під`їзді, біля будинку. ОСОБА_31 любив випити.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні показала, що покійний є її рідним дядьком. Після смерті її матері з 2002 року вона деякий час, приблизно 1-1,5 років до 2004 року, жила у квартирі дядька по АДРЕСА_7 була без умов. Так як вона залишилась сама, родичі допомогли відремонтувати цю мамину квартиру. Звичайно, ніякої ОСОБА_29 там не було. Остання не була дружиною дядька, не доглядала за ним, бо він просив, щоб саме вона, свідок, здійснювала догляд за ним, а він залишить їй свою половину квартири. Але вона відмовилася, бо мала своє житло. Для чого їй 1/2 квартири спільно з двоюрідним братом. Тому вона допомагала ОСОБА_33 , а також допомагали грошима його рідні брат та сестра з ОСОБА_26 . ОСОБА_1 приходила до останнього, але не жила з ним. ОСОБА_34 мав ключі від її, свідка, квартири, тому вони туди могли заходити, але точно не жити, бо там робився ремонт. У ОСОБА_35 був страшний безлад у квартирі. Як тільки вона перейшла до своєї квартири, він часто приходив до неї. У неї він купався, прав свої речі, просив гроші. Також казав, що мати ОСОБА_36 забороняє їм приходити до них на квартиру, тим більше митися чи прати. У дядька боліли ноги. Він легенько переходив до неї, хоча ОСОБА_30 жила значно ближче. Інколи приїжджав на таксі. Продукти харчування привозили йому родичі з ОСОБА_26 (картоплю, закрутки, макарони, цукор, овочі), вони ж також давали гроші. Разом з ОСОБА_1 не ходив за продуктами. ОСОБА_34 та ОСОБА_30 вживали разом спиртне, вона могла допомогти зварити йому їсти, але не жила там, ніколи не прибиралась у помешканні. Коли дядько помер, квартира була вся у павутині, було чутно запах газу. Речей ОСОБА_1 у квартирі не було. Після його смерті з квартири остання забрала собі якісь вазони. Брати передавали гроші на лікування, однак позивачка забрала їх, бо мала якісь судові справи. Дядьки на її рахунок скидали гроші, а вона вже їх передавала ОСОБА_1 на придбання ліків. Остання жодних коштів на лікування не давала. На всі свята дядько був у неї. У нього був туберкульоз, але він вилікувався. Потім у нього було щось з ногами. Був навіть впав, коли прикручував лампочку, через що мав проблеми з головою. Син допомагав батькові, поки вони не посварилися. Гроші давав дядькові також і її чоловік, коли приїжджав з роботи. ОСОБА_8 (відповідач) приїжджав часто, але ночував у неї, бо у батька умов не було. Коли ж приїжджав він до ОСОБА_37 «кумити», до батька не зайшов, бо вони були посварені. Опалення у квартирі ОСОБА_38 не було. ОСОБА_1 просила у неї, щоб купити обігрівач, і вона придбала його. За комунальні послуги позивачка платила гроші, які вони давали ОСОБА_39 . Коли дядькові стало погано, ОСОБА_30 подзвонила до них, а вони, приїхавши, вирішили краще викликати швидку. Коли дядько був у лікарні, позивачка провідувала його, приносила йому їсти. Вона ж в той час мала малих дітей, крім того, шукала гроші на лікування. Померлий перед тим випадком дуже пив, вони з ОСОБА_40 розпивали спиртне разом, тому остання могла викликати швидку, коли йому стало погано.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_41 , жителька АДРЕСА_8 , хресна мама відповідачки ОСОБА_3 , показала суду, що спірну кваритиру отримала ОСОБА_42 , після чого вийшла заміж за ОСОБА_43 , який вселився у її квартиру. У них народилося двоє дітей, але вони розійшлися. Згодом він привів ОСОБА_40 . Проте останні роки він часто приходив до них, казав, що в ОСОБА_30 померла мама і вона живе дома. ОСОБА_1 заходила до нього, приносила випити, і вони разом розпивали спиртне, але вона там не жила, квартира була дуже захаращена. ОСОБА_4 інколи до них приходив обідати. Коли ОСОБА_24 був у лікарні, на лікування йому гроші у розмірі 300 грн присилав син. Вона передавала їх ОСОБА_40 . Остання не дивилася за ним у лікарні, оскільки сусіди по палаті жалілися, що навіть ніхто не протре його вологою серветкою. Що ОСОБА_31 , що його квартира, були у дуже занедбаному стані. Щоб поховати ОСОБА_43 , купили миючі засоби і почали все мити, однак привести все до порядку було просто неможливо. Вони сім`єю товаришували з покійним. Вона не бачила, щоб ОСОБА_40 там жила. Коли ОСОБА_24 помер, ОСОБА_30 дозволили забрати все, що вона хотіла. Покійний ОСОБА_24 ніколи не називав її дружиною, а просто казав, що ОСОБА_30 приходила. ОСОБА_39 дуже допомагали його рідні брати і сестри. Він часто позичав у неї, свідка, гроші, але завжди казав, що йому передадуть і він поверне. І завжди повертав. Також допомагав йому син ОСОБА_7 . У них ОСОБА_31 був востаннє у жовтні перед смертю. Допомагала йому і племінниця, в якої померлий обідав, мився, приймав ванну. Продуктами йому допомагали всі. Коли вони зайшли у квартиру після його смерті, то там ні жіночої руки, ні жіночих речей не було. У грудні перед смертю ОСОБА_43 , вона, свідок, в нього вже не була, провідувала його у лікарні. Останні роки ОСОБА_40 не жила з ОСОБА_44 , а лише заходила до нього, як власне і заходила вона, свідок. Та й ОСОБА_24 казав, що з ОСОБА_30 в нього "ніяк". Він не працював, хворів, мав туберкульоз, в нього зняли групу, він був без грошей. Дочка ОСОБА_15 до батька не приїжджала, а син ОСОБА_7 навідувався десь раз на рік. Батько вимагав лише від ОСОБА_7 грошей, але взамін ніколи не цікавився життям сина. Позивачка немає ніякого відношення до спірної квартири, але судиться за неї. ОСОБА_31 розповідав до хвороби та згадував про це у лікарні, що ОСОБА_45 позивачала в нього гроші, і він навіть як заставу взяв у неї якусь річ. Це були гроші, які він назбирав з тих, що передавала йому ОСОБА_46 , коли працювала в Італії. Померлий зловживав спиртним та був переконаний, що йому всі щось винуваті та зобов`язані.

Як вбачається з письмових показів ОСОБА_13 , останній вказав, що попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих поканань та про відмову давати покази за ст.ст. 384, 385 КК України, і вказані у цій заяві покази відповідають дійсності. Він ОСОБА_4 приходиться рідним братом. Зі слів брата, йому було відомо, що у нього була знайома ОСОБА_30 , яка, як тепер йому відомо, є ОСОБА_40 . Під час спілкування він йому говорив, що ОСОБА_30 з ним не проживає, а навідувалась, щоб вони разом розпивали спиртні напої. Багато років його брат ніде не працював, ніяких соціальних виплат не отримував, тому йому та сестрі ОСОБА_14 доводилося неодноразово висилати йому матеріальну допомогу, а саме грошові кошти, продукти харчування, одяг. Одного разу, вони вислали йому 6 тис гривень, які ОСОБА_1 позичила в ОСОБА_35 на вічне користування. Позивачка ніякої фінансової допомоги не надавала, а кошти, які вони надсилали для проживання, ОСОБА_30 з братом витрачали на алкоголь. Після смерті брата він заходив на квартиру і був шокований. Там було дуже брудно, антисанитарія, там жіночої руки не було, мабуть, років десять. Про те, що в квартирі проживала жінка, нічого не свідчило. Грошові кошти на лікування брата та його поховання ОСОБА_47 не надавала. Його покійний брат у квартиру нічого не вкладав, тому вона по праву має належати його дітям (т. 2 а.с. 22-24).

Письмові пояснення ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 190), ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 194), ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 198) суд не може взяти до уваги, оскільки при їх викладенні не дотримані вимоги ч. 4 ст. 93 ЦПК України, зокрема в частині відсутності підтвердження про обізнаність свідків зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.

На підтвердження підставності своїх позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що вона здійснювала догляд за ОСОБА_4 , який часто хворів та потребував постійного стороннього догляду, опікувалась ним та його здоров`ям, неодноразово викликала йому швидку допомогу.

На підставі адвокатського запиту комунальним закладом "Івано-Франківський обласний центр екстренної медичної допомоги та медичних катастроф" надана інформація про стан здоров`я потерпілого ОСОБА_4 на момент приїзду бригади Е(Ш)МД на місце виклику та копії журналів реєстрації викликів на 103 Долинського відділення Е (Ш)МД від 05.12.2018 та 24.12.2018 (т. 1 а.с. 9).

Як вбачається з карти виїзду швидкої медичної допомоги № 7269 А від 05.12.2018, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4, надано медичну допомогу, від госпіталізації останній відмовився. У карті мається запис про те, що зі слів дружини, ОСОБА_4 тривалий час хворіє, загальний стан погіршився з 03.12.2018, з`явились наступні скарги: загальна слабкість, пітливість, потемніння в очах, головний біль, слабкість в обох нижніх кінцівках (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до витягу з журналу реєстрації викликів на 103 від 05.12.2018, вищевказаний виїзд швидкої медичної допомоги був здійснений на підставі телефонного дзвінка з мобільного телефону за № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 12).

Згідно з даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2026 А від 24.12.2018 та витягу з журналу реєстрації викликів на 103 від 05.12.2018, ОСОБА_4 24.12.2018 був доставлений в Долинську районну лікарню з хронічним обструктивним бронхітом у стадії загострення (т. 1 а.с. 11, 13).

Як вбачається з повідомлення Долинського протитуберкульозного диспансеру № 211 від 19.07.2019, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на диспансерному обліку в Долинському протитуберкульозному диспансері з 08.08.2001. Виявлений з діагнозом інфільтративний туберкульоз верхньої долі правої легені фаза розпаду МБТ+ (з бактеріовиділенням). Лікувався стаціонарно з 08.08.2001 по 17.01.2002. З результаті лікування знебацилений, порожнина не загоїлась. Продовжував лікування в амбулаторних умовах. У зв`язку з погіршення стану здоров`я повторно лікувався стаціонарно з 19.11.2002 по 04.02.2002 з діагнозом інфільтративний туберкульоз верхньої долі правої легені фаза розпаду МБТ-. Хронічний обстуртивний бронхіт в ф. загострення. ДН 1 ст. Вертеброгенний шийний радикуліт з помірно вираженим больовим синдромом. Парез лівої руки з порушенням функції (рухомості). У зв`язку з наявністю ознак інвалідності скерований 30.01.2003 на МСЕК, визнаний інвалідом ІІ групи. Отримував протирицедивні курси лікування двічі на рік в стаціонарі та амбулаторно протягом 5 років. Повторно з приводу туберкульозу та загострення супутньої патології лікувався стаціонарно в Долинському протитуберкульозному диспансері:

з 23.12.2003 по 30.01.2004 (27.01.2004 оглянутий обласною фтизіопульмонологічною МСЕК, визнаний інвалідом ІІІ групи);

з 18.12.2004 по 03.02.2005 (в результаті лікування досягнуто позитивної рентгендинаміки: розсмоктування та ущільнення інфільтративних змін загоєння порожнини);

з 09.02.2006 по 16.02.2006 (в пульмонологічному відділенні обласного фтизіопульмонологічного центру);

з 21.02.20060 по 21.02.2006 (в Долинському ПТД);

з 03.05.2007 по 18.05.2007.

Останній раз звертався та обстежувався в Долинському ПТД 21.01.2009. Активних туб. змін в легенях не виявлено. Залишкові зміни після перенесеного туберкульозу легень в вигляді фіброзу та щільних вогнищ (т. 1 а.с. 107).

В судовому засіданні були оглянуті медичні документи, надані на вимогу суду з комунального некомерційного підприємтва "Долинська багатопрофільна лікарня" Долинської районної ради Івано-Франківської області (в минулому Долинська ЦРЛ) (т. 1 а.с. 241), та копії з яких долучені до матеріалів справи (т. 2 а.с. 46-68). Так, з 10.11.2008 по 19.11.2008 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі Долинської ЦРЛ. У вказаній картці зазначено, що ОСОБА_4 може ходити. Діагноз закладу, що направив: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Діагноз при поступленні: залишкові явища ЧМТ.Діагноз заключний клінічний: залишкові явища ЧМТ у виді цеоралічного синдрому. Виписаний з покращенням, працездатність знижена у зв`язку з даним захворюванням (т. 2 а.с. 52-54).

Медична картка стаціонарного хворого № 7016 вказує на те, що з 24.12.2018 ОСОБА_4 доставлено ШМД на стаціонарне лікування в неврологічний відділ Долинської ЦРЛ. Діагноз при поступленні: вертеброгенний шийно-поперековий радикуліт, алкогольний денірій. Працездатність стійко втрачена у зв`язку з захворюванням. У вказаній картці зазначений телефон НОМЕР_1 ОСОБА_30 (жінки), а також мається інформаційна добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення, яка, як вказала позивачка, підписана нею особисто (т. 2 а.с. 56-68).

Згідно з медичною карткою стаціонарного хворого № 438 7 п, ОСОБА_4 22.01.2019 переведено в реанімаційний відділ. Діагноз при госпіталізації: гострий розлад м/кровообігу за ішемічним типом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Причина смерті: набряк головного мозку, інфаркт головного мозку в лобній ділянці правої півкулі. Приблизний час між початком захворювання і смертю 23 дні. У вказаній картці мається відмітка номеру телефону дружини НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 46-52).

На підтвердження належності номера телефону НОМЕР_1 за ОСОБА_1 , остання надає рішення Долинської міської ради № 10-1/2015 "Про закріплення депутатів за округами" від 11.11.2015 та витяг з додатку до вказаного рішення, де номер телефону ОСОБА_1 вказаний як НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 44-45, 73).

Свідок ОСОБА_48 , яка працює у відділенні неврології Долинської ЦРЛ санітаркою, в судовому засіданні надала покази, що чоловік позивачки лежав у лікарні. Він був важко хворий, його треба було піднімати, переодягати, годувати. ОСОБА_1 весь час приходила до нього та піднімала його. Вона не раз зверталася за допомогою, щоб допомогти їй його підняти чи переодягнути. На обід залишала йому їсти, сама бігла на роботу, а вже вона, свідок, його годувала. На вечір позивачка знову прибігала. Про те, що остання є дружиною хворого, зрозуміла з його та її слів. Коли хворий був при свідомості, він також розповідав, що це його дружина, що вони добре жили. На її, свідка, зміні він і помер, тому саме вона з ОСОБА_1 везли його в морг.

Довідки про вартість лікування хворих у стаціонарі Долинської ЦРЛ вказують про те, що вартість лікування ОСОБА_4 складала за перебування на стаціонарі в неврологічному відділенні Долинської ЦРЛ 9 днів з 10.11.2008 по 19.11.2008 - 612,17 грн, 3 дні з 22.12.2018 по 24.01.2019 - 1362,28 грн, 28 днів з 24.12.2018 по 21.01.2019 - 16598,43 грн (т. 1 а.с. 242, 243, 244), однак це кошти, які несе медичний заклад за перебування хворого та вони не стягуються з останнього. При цьому, перебуваючи на лікуванні у вказані періоди, ОСОБА_4 отримав лікування за власні кошти, що підтверджується довідками відповідно № 60, № 62, № 61, у яких мається вказівка на використані медикаменти та супутні матеріали (т. 1 а.с. 245, 246, 247).

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 17 від 25 січня 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років. Причина смерті інфаркт головного мозку у лобній ділянці правої півкулі. Одержала вказане свідоцтво ОСОБА_1 25.01.2019, про що мається відповідна письмова відмітка на ньому (т. 1 а.с. 14).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 28.01.2019, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Долина Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 45 (т. 1 а.с. 61).

Як вбачається з договору-замовлення на організацію та проведення поховання 2829 від 26.01.2019, ОСОБА_1 є замовником організації та проведення поховання ОСОБА_4 . Найменування послуг: поховання - 1200 грн, святкові - 260 грн, терміновість - 120 грн, разом 1584 грн (т. 1 а.с. 15).

Як вбачається з довідки 449, виданої 25 листопада 2019 року відділом пенсійного забезпечення м. Долина управління Пенсіного фонду, ОСОБА_4 отримував пенсію по інвалідності загального захворювання ІІІ групи з вересня 2002 по квітень 2007 на загальну суму 17888,89 грн. Пенсійна справа 141651 ОСОБА_4 надішла в управління 11.10.2002 (т. 1 а.с. 204-210).

ОСОБА_4 також отримував грошові перекази в розмірі 300 грн, на підтвердження чого у матеріалах справи маються відповіді квитанції (т. 1 а.с. 200-201), чого не заперечили сторони по справі.

У щорічних деклараціях ОСОБА_1 за 2016, 2017, 2018 роки відсутня інформація про чоловіка, як члена сім`ї суб`єкта декларування. Членами її сім`ї є тільки дочки. За 2016 рік остання отримувала благодійну допомогу на загальну суму 41396 грн, з яких 26928 грн на ім`я ОСОБА_49 , за 2017 рік - 23093 грн державної та соціальної матеріальної допомоги, 28800 грн заробітної плати на ім`я ОСОБА_27 , 28627 грн державної та соціальної матеріальної допомоги на ім`я ОСОБА_49 , 1000 грн благодійної допомоги, за 2018 рік - 30626 грн державної та соціальної матеріальної допомоги, 35200 грн заробітної плати на ім`я ОСОБА_27 , 500 грн відшкодування, які здійснюються професійними спілками своїм членам (т. 1 а.с. 78-81, 82-86, 87-94).

Після смерті ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 146, 147), на підставі яких зареєстровано спадкову справу № 64502636, про свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 56963984 від 24.07.2019 (т. 1 а.с. 145).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з померлим ОСОБА_4 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Долина, понад п`ять років, а також підстав для зміни черговості спадкування з наданням права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги на 1/6 частку спірної квартири після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Оцінка суду:

заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, оцінивши покази свідків, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог статті 12 ЦПК України, повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в абзацах 1 та 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Як вказує позивачка, вона з 2002 року спільно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак, з врахуванням вищевказаного, не можна встановити факт спільного проживання між ними до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення і норми чинного на той час КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Більше того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується вищеописаними свідоцтвом про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 8), до 05 травня 2005 року позивачка ОСОБА_49 перебувала у зареєстрованому шлюбі, що унеможливлює її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 до вказаної дати. Отже, для встановлення факту спільного проживання позивачки ОСОБА_49 та ОСОБА_50 без шлюбу суд вважає за необхідне досліджувати період з 06 травня 2005 року по день смерті останнього ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Так, частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім є сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

Як вказала позивачка та не заперечили відповідачі, ОСОБА_4 з 1998 року розлучився зі своєю дружиною ОСОБА_5 . З 2004 року його колишня дружина та діти переїхали проживати у м. Миколаїв, він ж залишився проживати у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_49 отримала свідоцтво про розірвання свого шлюбу 05.05.2005р. З цього часу остання та ОСОБА_4 в іншому шлюбі не перебували.

Як встановлено в судовому засіданні з показів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , у вказаний період позивачка спільно проживала з ОСОБА_4 . Факт спільного проживання підтверджується і тим, що ОСОБА_49 неодноразово у різні проміжки часу здійснювалися виклики швидкої допомоги (т. 1 а.с. 10-13), тобто вона була присутня біля ОСОБА_4 , коли погіршувався стан його здоров`я, була з ним і під час його перебування на стаціонарних лікуваннях, підтердженням чого є занесенння в медичні документи хворого її номера телефону, підписання інформативної добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції і знеболення (т. 2 а.с. 46-52, 56-68). Під час останнього перебування у лікарні ОСОБА_4 , вона часто його провідувала, приносила йому їжу, була присутня біля нього в момент його смерті, що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_48 . Крім того, саме з часу спільного проживання ОСОБА_49 та ОСОБА_4 в останньго спостерігалася динаміка покращення стану здоров`я, що підтверджується і тим, що, маючи 3 групу інвалідністі станом на 2005 рік та до того часу регулярно проходячи курс лікування, йому в подальшому не було продовжено групу інвалідності, востаннє він перебував на лікуванні з приводу наявного у нього захворювання у травні 2007 року, а при обстеженні 21.01.2009 в нього вже активних туб. змін в легенях не виявлено.

Даючи оцінку акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 30.08.2019, суд звертає увагу, що він складений зі слів відповідача ОСОБА_2 , через 7 місяців після смерті ОСОБА_4 , тобто не може бути підтвердженням непроживання позивачки ОСОБА_49 у квартирі АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_4 . А незадовільні умови проживання не можуть бути свідченням, що в таких умовах не могла проживати жінка, а тільки підтверджує неакуратність та матеріальне становище осіб, які проживали в цій квартирі. Більше того, дохід ОСОБА_49 та ОСОБА_4 , враховуючи допомогу родичів, був доволі малим, останній не працював, курив, вживав алкоголь, що свідчить про їх складне матеріальне становище. При цьому сам відповідач вказував у судовому засіданні, що у помешканні батька після його смерті залишилися речі, які він дозволив ОСОБА_49 забрати, зокрема, вазони, картини. Наявність вказаних речей якраз і свідчить про намагання створити жінкою хоч елементарний затишок у квартирі покійного.

Також в судовому засіданні знайшло своє підтвердження і те, що ОСОБА_49 вела з ОСОБА_4 спільне господарство, зокрема брала спільну участь у витратах на утримання житла та у витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Вказане підтвердується тим, що покійний ОСОБА_4 не мав доходів, оскільки з 2002 року не працював, до 2007 року отримував пенсію по інвалідності, а коли перестав таку отримувати, йому частково у незначному розмірі почали допомагали його родичі. При цьому, суд звертає увагу на те, що документально підтверджена щомісячна допомога, яка надавалася покійному у розмірі 300 грн, в загальному склала 4500 грн (т. 1 а.с. 200-201). Цими коштами також розпоряджалася і ОСОБА_49 , що підтвердила остання та свідок ОСОБА_41 . Однак вказані кошти були незначними та не могли забезпечити оплату комунальних послу, як і не були достатніми для матеріального утримання ОСОБА_4 .

Крім того, з долучених до матеріалів справи оригіналів квитанції (т. 1 а.с. 109-135) судом встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_4 за комунальні послуги, зокрема, за листопад 2016 року було сплачено 160 грн за електроенергію, 140 грн за газ, 25 грн за воду, разом 325, за січень 2017 року було сплачено 380 грн за електроенергію, 40 грн за воду, 100 грн за газ, разом 520 грн, за електроенергію у березні 2018 року сплачено 400 грн. При цьому, в цей час ОСОБА_4 не працював, ніяких коштів не отримував, крім тих, які йому передавали родичі щомісяця в розмірі 300 грн., тому не міг сплачувати комунальні у такому розмір самостійно. Натомість позивачка отримувала у 2016 році у середньому на місяць 1956 грн, у 2017 році - 2008 грн на місяць, у 2018 році - 2594 грн, що перевищує прожитковий мінімум для працездатної особи у відповідні періоди (1450 грн, 1684 грн, 1841 грн), та підтверджує твердження позивачки про те, що вони спільно сплачувати з ОСОБА_4 комунальні послуги, а також придбавали продукти харчування та ліки. При цьому, її дочка та мама отримували на своє утримання власні кошти, тому твердження відповідачів про неможливість мати з ОСОБА_4 спільний бюджет, оскільки у позивачки були на утриманні ще діти та мама, не заслуговують на увагу.

Суд критично ставиться і до тверджень відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачка просто забрала оригінали квитанцій про оплату комунальних послуг, не сплачуючи реально за ці послуги, оскільки будь-яких доказів цього не надано. Натомість доведено, що коштів у ОСОБА_4 не було, а наданої його родичами домомоги не вистачало для покриття плати за комунальні послуги. Будь-яких доказів про надання грошових коштів у більших сумах, відповідачами не надано. Допитані судом свідки, сусіди ОСОБА_2 , стверджували, що бачили та з її слів при зустрічах знають, що саме ОСОБА_49 ходила сплачувати за комунальні послуги, носила продукти харчування.

Наведені вище обставини, підтверджують системачичність ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_49 мали у розпорядженні спільні кошти, з яких сплачували комунальні послуги, харчувалися, придбавали ліки та використовували їх на потреби кожного з них. ОСОБА_4 ніде не працював, допомога родичів була не значною, натомість ОСОБА_49 мала хоч і нерегулярні та незначні доходи, але спільно з коштами ОСОБА_4 мала можливість брати участь в утриманні їх сім`ї, що вона і робила. З показань родичів покійного ОСОБА_4 також встановлено, що кошти для нього вони передавали через позивачку, або ж, що вона ними розпоряджалась, в тому числі і для своїх потреб, що тільки підтверджує спільний бюджет ОСОБА_49 та ОСОБА_4 .

Щодо незазначення ОСОБА_49 у своїх деклараціях про доходи як члена сім`ї ОСОБА_4 , то, як пояснила остання в судовому засіданні, вона вказала членів сім`ї (дочок), які з нею зареєстровані за однією адресою, та не знала, що треба зазначати співжителя, з яким вона фактично проживає за іншою адресою. Крім того, відсутність даних про ОСОБА_4 , як члена сім`ї, у декларації ОСОБА_49 , не свідчить, що вони спільно не проживали, а вказує на неналежне заповнення декларації декларантом.

Враховувавши вищевказане, суд доходить висновку про те, що позивачка та померлий ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, разом систематично вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, а тому вимоги про встановлення факту її проживання разом із ОСОБА_4 понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 6 травня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Встановлення цього факту дає позивачці право на спадкування майна ОСОБА_4 як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, надання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіту не склав. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, в силу ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом.

Враховуючи те, що вище судом встановлено факт проживання ОСОБА_49 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачка являється спадкоємицею за законом четвертої черги.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

- перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки;

- друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

- третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

- четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Таким чином, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Разом з тим, як зазначено вище, відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження №61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується вищеописаним, позивачка проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю: спілкувалася з ним, піклувалася про його здоров`я, купляла продукти харчування та готувала їжу, брала участь у сплаті комунальних послуг, здійснювала за ним догляд. Опікувалась вона ОСОБА_4 і після його смерті, оскільки саме вона у лікарні отримала лікарське свідоцтво про його смерть (т. 1 а.с. 14), займалася його похованням, оплачувала певні ритуальні послуги, свідченням чого є укладений з нею договір-замовлення 2829 на організацію та проведення поховання (т. 1 а.с. 15). Як вказала в судовому засіданні позивачка, саме вона наряджала його в одяг, який попередньо собі підготував ОСОБА_4 та показав їй місце його зберігання. Дані факти відповідачами не спростовані. Вказані обставини мали місце протягом тривалого часу, про що свідчить встановлений судом вище факт спільного проживання ОСОБА_49 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу понад 5 років.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зміни черговості спадкування, ОСОБА_49 зазначає, що ОСОБА_4 був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а вона піклувалася про нього та матеріально забезпечувала.

Так, згідно з п. 6 Постанови Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 127/9778/17, безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах, висновками судово-медичних експертів.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 помер у віці 59 років, що за загальними правилами не є похилим віком для чоловіків (класифікація Всесвітньої організації охорони здоров`я людей).

Судом встановлено, що відповідно до медичних документів ОСОБА_4 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Так, з 08.08.2001 у нього виявлено туберкульоз, з цього часу і по 17.01.2002 він лікувався в Долинському ПТД. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я повторно лікувався з 19.11.2002 по 04.02.2003. 30.01.2003 визнаний інвалідом ІІ групи. Натомість з 27.01.2004 спостерігається позитивна динаміка у покращенні стану його здоров`я, він визнаний інвалідом ІІІ групи, у результаті лікування з 28.12.2004 по 03.02.2005 досягнуто позитивної рентгендинаміки. Останній раз обстежувався 12.01.2009, активних туб. змін в легенях не виявлено (т. 1 а.с. 107).

Суд звертає увагу на те, що з часу спільного проживання з ОСОБА_49 у ОСОБА_4 спостерігається позитивна динаміка. З 2008 року він не перебував на лікуванні, у 2009 - під час медичних обстежень виявлено суттєве покращення його стану, активних туб. змін вже не виявлено, група інвалідності йому більше не встановлювалась. Тільки 24.12.2018 він потрапляє знову на стаціонарне лікування, де серед інших діагнозів йому поставлено алкогольний деніріт.

У його медичних документах не мається відмітки про те, що він є немічним і не може приймати активні заходи щодо свого існування. При поступленні на стаціонарне лікування 10.11.2008 у медичній картці вказано, що він може ходити. Виписано його із зниженою працездатністю у зв`язку з перенесеним захворюванням, при цьому у медичній картці не зазначено, що ОСОБА_4 втратив працездатність (т. 2 а.с. 53). Тільки при поступлені на стаціонарне лікування 24.12.2018 ОСОБА_4 втратив працездатність (т. 1 а.с. 56 звор.), 22.01.2019 переведений у реанімаційне відділення, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Як вказано в медичній картці стаціонарного хворого № 438 7п, приблизний час між початком захворювання і смертю 23 дні (т. 2 а.с. 46-52), тобто тільки протягом 23 днів ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані. Однак, цей час він перебував у лікувальному закладі, догляд за ним здійснював персонал лікарні, тому вказані 23 дні не можна вважати часом, коли догляд за ним здійснювала ОСОБА_49 . Більше того, вказаний проміжок часу є незначним і ОСОБА_4 не перебував під постійним наглядом позивачка, яка тільки приходила навідати його і нагодувати, що остання підтвердила в судовому засіданні.

Інших медичних документів, які мали підтвердити, що за життя ОСОБА_4 в силу свого віку та діагностованих лікарями захворювань потребував постійного стороннього догляду та/або наявність у нього інших вад, які впливали на загальний стан здоров`я, обмежували працездатність, суду не надано.

Крім того, позивачкою не доведено факт матеріального забезпечення спадкодавця. Так, вона матеріально йому допомагала, вони мали спільні кошти, але її власні доходи були нерегулярними і не значними, були трохи більшими на прожитковий мінімум для однієї особи, тому вона не могла повністю матеріально утримувати ОСОБА_4 , як і не могла забезпечити йому належні умови для проживання, оскільки квартира була у незадовільному стані, що підтверджується фотосвітлинами (т. 1 а.с. 69-72), через що ОСОБА_4 ходив митися та прати одяг до племінниці.

Таким чином, позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу за будь-який період спільного проживання опікувалась ним, матеріально забезпечувала його, що свідчить про відсутність сукупності вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів, які дають право на зміну черговості при спадкуванні, тому правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, для задоволення позовних вимог в цій частині не має.

Отже, позов ОСОБА_49 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги підлягає до часткового задоволення.

Щодо понесених стронами судових витрат, суд зазначає таке:

статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задовлення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Беручи до уваги, що позов задоволено частково, представники сторін заявили про те, що розмір судових витрат та їх документальне підтвердження ними буде надано після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення, а також строк для подання сторонами доказів щодо розміру понесених таких витрат.

На підставі вищевикладеного, ст. 58 Конституції України, ст.ст. 5, 15, 16, 1258, 1259, 1264 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 315 Цивільного процесуального кодексу України, та керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 6 травня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування, надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги відмовити.

Для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання на 16 годин 30 хвилин 15 вересня 2021 року в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в м. Долина, вул. Обліски, 115.

Сторонам у строк до 13 вересня 2021 року подати докази щодо розміру понесених ними судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_8 , житель АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Повний зміст рішення суду буде складено до 16 вересня 2021 року.

Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич

Повний зміст рішення суду складено 15 вересня 2021 року.