Справа № 229/1285/18
Провадження №2/229/38/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гаврилаш Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.02.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборговність 34145,41 грн., яка складається з наступного:

328,43 грн - заборгованість за кредитом;

27414,82грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

4300,00грн - заборгованість за пенею та комісією;

500грн - штраф (фіксована сумма);

1602,16 грн - штраф (процентна складова).

Просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 34145,41 грн та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати у спрощеному порядку. (а.с.28-29)

19.06.2018 року ухвалено заочне рішення. (а.с.35-37)

Ухвалою суду від 24.10.2020 року заочне рішення Дружківського міського суду від 19.06.2018року у справі №229/1285/18 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено судове засідання (а.с.58-59) .

В судове засідання сторони не з"явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає.

Відповідач надала суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що відповідно до умов договору б/н від 06.02.2008 року банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1454,67 грн. строком на 10 місяців, строк з 06.02.2008 року по 06.12.2008 року включно, а повернення кредиту має здійснюватись щомісячними періодичними грошовими платежами, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця, що відображено в заяві позичальника від 06.02.2008 року.

Було встановлено строк дії договору до 08.12.2008 року. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 10.04.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності (а.с. 74-78).

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким , що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд встановив, що між ЗАТ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір від 06.02.2008 року, відповідно до якого, Банк надав відповідачу строковий кредит в сумі 1454,67 грн на строк з 06.02.2008 р. по 16.12.2008 р. з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,01% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту 139,76 грн., 55,81 грн. на сплату страхового платежу, із зобов`язанням повернення наданого кредиту .

Відповідач зобов`язаний погашати заборгованість щомісячно в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця у сумі 145,55грн., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інше.

Відсоткова ставка може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках, відповідно до п. 3.3 Умов.

При порушенні позичальником зобов"язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню , розмір якої зазначений у пункті 5.1 Умов за кожний день прострочки.

Відповідачеві також було надано кредитну карту № НОМЕР_1 (.а.с7). Базова процентна ставка складає 2,0 % на місяць (а.с.8).

Відповідач ознайомлена з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про що свідчить її підпис (а.с. 8).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.

Судом встановлено, що строк дії картки № НОМЕР_1 , виданої відповідачеві, було встановлено до жовтня 2009 року. Термін дії картки було продовжено до січня 2014 року шляхом її перевипуску на карту № НОМЕР_2 (а.с.115).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою про рух коштів за період з 01.01.2012 року по 01.03.2018 року, з якої вбачається, що позичальник користувалася карткою,знімала кошти, розраховувалася при придбанні товарів, здійснювала поповнення картки (а.с. 113-114).

Відповідачу ОСОБА_1 у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, нараховано заборгованість станом на 28.02.2018 року в сумі 34145,41 грн., яка складається з наступного:

328,43 грн - заборгованість за кредитом;

27414,82грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

4300,00грн - заборгованість за пенею та комісією;

500грн - штраф (фіксована сумма);

1602,16 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Проте, обставини щодо перевипуску кредитних платіжних карток із видачею інших, після спливу строку дії карти у січні 2014 року не встановлені, а тому кінцевий строк кредитування у справі становить до січня 2014 року включно, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на судовий захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до січня 2014 року, даних, які б підтверджували посилання позивача на продовження строку дії кредитного договору шляхом перевипуску платіжних карток не надано, а тому саме з лютого 2012 року почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 28 лютого 2018 року інших платежів за кредитом.

Кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості станом на 28.02.2018 року квітні 2018 року, тобто поза строком позовної давності, про застосування якого просив відповідач у справі, а тому у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Такі висновки узгоджуються із висновками щодо застосування норм матеріального права, висловленими Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №309/2337/15-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 348/2233/16-ц (провадження 61-13359ск18), від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц (провадження № 61-3426св19).

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 2,4,5,10-13,76-81,89,263-265,268,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 16.02.2021року.

Суддя: Т.Л. Панова

Повний текст рішення складено 22 лютого 2021року.

Суддя: Т.Л. Панова