Номер провадження 2/754/5016/21
Справа №754/8818/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2021 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Консультативно-Діагностичного центру Деснянського району м. Києва, Стоматологічний відділ про відновлення стану здоров`я та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про відновлення стану здоров`я та відшкодування шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 31.05.2017 року, 08.06.2017 року, 20.06.2017 року працівниками стоматологічного відділення поліклініки за адресою: м.Київ, вул.Закревського, 81/1 в м.Києві було скоєно замахи на її здоров`я, під час лікування 7 правого верхнього зубу завдано гострого фізичного болю і різку температуру, призначались препарати, що викликають запаморочення, працівниками реєстратури допускалась провокаційна поведінка та знущання, а також їй було відмовлено у наданні медичної допомоги (не надано талон для лікування). Крім того, в подальшому при її зверненнях та проведенні медичних процедур допускалось хамство та спроби тиску. В результаті таких дій працівників відповідачів вона була змушена викликати поліцію.

Позивач вважає, що стоматологами відповідача було надано некваліфіковану, непрофесійну стоматологічну допомогу, яка призвела до різкого і продовженого гострого болю, підвищеної температури, що призвело до страждань, чим вчинено замах на її здоров`я, а в подальшому їй було відмовлено у наданні медичної допомоги та не повернуто кошти за пломбу 7 правого зубу. На її прохання щодо надання кваліфікованого, не зацікавленого в помсті працівника стоматологічного відділення - лікаря, який не буде заражати, руйнувати зуб було з`ясовано, що відділ поліклініки є неспроможним щодо надання кваліфікованої медичної допомоги і тому 6, 7 праві верхні зуби до цього часу не доліковані і спричиняють періодичний біль. Крім того, з 2021 року продовжується її переслідування стоматологами поліклініки.

Посилаючись на викладені обставини, відповідно до уточненої позовної заяви від 23.06.2021 року, позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо неякісного надання медичних послуг, зобов`язати відповідача встановити їй фото полімерні пломби 6, 7 правих верхніх зубів та привести зуби в належний стан здоров`я, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою від 29.06.2021 року судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив.

Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді.

Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

Відповідно до ст. ст. 76-81, 265 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 67 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду з даним позовом і посилаючись на те, що внаслідок надання їй послуг неналежної якості стан її здоров`я погіршився, і, як наслідок, вона має погіршення стану здоров`я, доказів в розумінні положень ЦПК України на підтвердження своєї позиції не надала.

Надані позивачем копії медичної картки, фотознімок не є належними доказами в розумінні вищенаведених норм, оскільки з них неможливо встановити їх належність саме позивачу, а також встановити будь-які інші фактичні обставини.

Наявний лист відповідача від 26.06.2017 року № 1023 на ім`я позивача також підстав для задоволення позову не дає, оскільки факт запрошення позивача на 30.06.2017 року для комісійного розгляду її звернення також не свідчить про наявність протиправних дій відповідача. Крім того, у даному листі відсутня конкретизація виклику позивача на такий розгляд.

Інших доказів позивачем не надано.

Відтак, перед судом не доведено обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, не встановлено в передбаченому законом порядку факту наявності причинного зв`язку між винними діями відповідача та настанням негативних наслідків.

Суд звертає увагу і на те, що позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені ст. 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 84 ЦПК України, не скористалась та не витребувала у встановленому законом порядку доказів, необхідних їй для обґрунтування останньої. Аналогічно позивачем не було використано право, передбачене ст. 105 ЦПК України щодо призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі медицини, з приводу обґрунтування своєї позиції.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи наведене, відсутні передбачені ст. ст. 1166, 1172 ЦК України підстави для цивільної відповідальності Комунального некомерційного підприємства Консультативно-Діагностичного центру Деснянського району м. Києва, Стоматологічний відділ перед ОСОБА_1 в частині відновлення стану здоров`я. Відповідно, відсутні і передбачені ст. 1167 ЦК України підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог про відновлення стану здоров`я (відшкодування майнової шкоди).

За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Консультативно-Діагностичного центру Деснянського району м. Києва, Стоматологічний відділ про відновлення стану здоров`я та відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя