Справа № 341/1276/19
Провадження № 22-ц/4808/1466/21
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Бурштинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду від 09 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Мергеля М.Р. в м. Галич,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дем`янівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позов мотивував тим, що у 2000 році він добросовісно заволодів нежитловою будівлею (адмінбудинком), що розташований по АДРЕСА_1 , та продовжує відкрито і безперервно користуватися вказаним нерухомим майном протягом дев`ятнадцяти років. За час користування спірним нерухомим майном він проводив ремонтні роботи, поміняв покрівлю, встановив вікна, двері, зробив підлогу, провів капітальний ремонт. У 2013 році він вирішив оформити документи на вищевказану нерухомість, однак у всіх інстанціях, куди він звертався, відсутні первинні документи, які б вказували кому належало спірне нерухоме майно і хто являвся його власником. Посилаючись на те, що він добросовісно заволодів вказаним нерухомим майном та понад десять років продовжує відкрито та безперервно ним володіти, а також на положення статті 344 ЦК України, позивач просив визнати за ним у порядку набувальної давності право власності на громадський будинок (адмінбудинок), що розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду від 23 березня 2021 року відповідача Дем`янівську сільську раду, у зв`язку зі зміною адміністративного поділу колишнього Галицького району Івано-Франківської області, замінено на її правонаступника - Бурштинську міську раду.

Рішенням Галицького районного суду від 09 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Бурштинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що спірна будівля не прийнята в експлуатацію, є самочинним будівництвом, а тому не може стати предметом набуття права власності за набувальною давністю. Крім того, спірна будівля знаходиться на земельній ділянці, яка належить Бурштинській ТЕС, а тому під час звернення до суду з цим позовом позивач зобов`язаний був визначити відповідачем (співвідповідачем) власника земельної ділянки - Бурштинську ТЕС. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема зазначив, що рішення Галицького районного суду від 09 серпня 2021 року є необґрунтованим, оскільки судом належно не надано оцінки доказам по даній справі.

Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Представник Бурштинської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

Зазначив, що з тексту апеляційної скарги не видно, які конкретно норми матеріального чи процесуального права порушені. Апелянтом (позивачем) жодними доказами не підтверджено факт добросовісного заволодіння ним спірною будівлею у 2000 році, оскільки згідно поданих ним же документів вказана будівля побудована у 2006 році та є самочинним будівництвом. Таким чином твердження позивача та надані ним докази є взаємовиключними.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача доводи скарги заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що предметом даного спору є визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно нежитлову будівлю, що розташована по АДРЕСА_1 .

Згідно з копією технічного паспорта на вказану нежитлову будівлю, виданого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 25 лютого 2013 року, загальна площа будівлі становить 271,9 кв.м. На титульній сторінці паспорта міститься відтиск печатки «самовільна будівля» (а.с. 7-9).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості нежитлової будівлі (самочинно збудована), площею 271,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого оцінювачем ОСОБА_4 у 2013 році (а.с. 10-22), ринкова вартість самочинно збудованої нежитлової будівлі площею 271,9 кв.м за вищевказаною адресою становить 317 179 грн. У таблиці 2 звіту вказано, що рік побудови будівлі 2006, функціональне призначення будівлі комерційне приміщення (а.с. 13).

За даними листа Дем`янівської сільської ради від 16 листопада 2018 року № 248 земельна ділянка, на якій розташована спірна будівля, належить до земель під лікарнею Бу ТЕС (Бурштинська міська лікарня). Земельна ділянка в облікових документах сільської ради не обліковується. Інформація щодо власника чи користувача спірною будівлею у ради відсутня (а.с. 26).

Згідно довідок, наданих Бурштинською міською радою на виконання ухвали Галицького районного суду від 30 квітня 2021 року про витребування доказів, спірній нежитловій будівлі номер та поштова адреси не присвоювались, а сама будівля не перебуває на балансі Бурштинської міської ради (а.с. 117-119).

Відповідно до пояснень допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_5 , який є батьком позивача, спірна будівля у 2000 році була закинутою. Сам свідок перекрив дах і трохи відремонтував будівлю. До 2006 року він вирощував у будівлі різну городину, що робить там і зараз. У 2006 році позивач зробив належні ремонтні роботи і почав використовувати будівлю як склад для питтєвої води, зокрема. Свідок ствердив, що разом із сином вони вставили вікна та зробили дах.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнішнього володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнішнього володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнішнє володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнішнє володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вищевказану правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач з 2006 року відкрито безперервно володіє і користується спірною нежитловою будівлею.

При цьому, суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки вказана будівля є самочинним будівництвом, то вона не може стати предметом набуття права власності за набувальною давністю.

Зазначений висновок узгоджується з вказаною вище позицією Великої Палати Верховного Суду та положеннями статті 344, частини другої статті 376 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 правильності висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують, а тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неналежності відповідача Бурштинської міської ради та незалучення позивачем належного відповідача Бурштинської ТЕС, як підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки даного висновку суд дійшов внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, обґрунтовуючи рішення в наведеній частині, суд першої інстанції зазначив, що позивачу ще з 2018 року відомо, що спірна будівля знаходиться на земельній ділянці, яка належить Бурштинській ТЕС. З листа Дем`янівської сільської ради від 16.11.2018 №248 установлено і це було відомо позивачу, що земельна ділянка, на якій розташована спірна будівля, належить до земель під лікарнею Бу ТЕС (Бурштинська міська лікарня). Таким чином, ОСОБА_3 як добросовісний набувач і користувач зобов`язаний був звернутися до Бурштинської ТЕС із відповідним листом-запитом, зокрема щодо прав на спірну будівлю.

При цьому, суд не перевірив чи дійсно земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що знаходиться під спірною нежитловою будівлею, знаходиться у користуванні Бурштинської ТЕС та на підставі чого здійснюється таке користування.

З метою повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин по справі, перевірки доводів апеляційної скарги та відповідності висновків суду обставинам справи, апеляційним судом ухвалою від 16 листопада 2021 року задоволено частково клопотання представника Бурштинської міської ради Михайлишин М.Я. про витребування доказів та витребувано в АТ «ДТЕК Західенерго» інформацію: чи діючий на даний час акт на право користування землею, виданий виконавчим комітетом Галицької районної ради в листопаді 1964 року Бурштинській ДРЕС; чи знаходиться в користуванні АТ «ДТЕК Західенерго» (ДТЕК Бурштинська ТЕС) земельна ділянка під нежитловою будівлею (колишнє тепличне господарство) по вул. Лепкого Бічна в с. Дем`янів Івано-Франківського району Івано-Франківської області; чи перебуває на балансі АТ «ДТЕК Західенерго» (ДТЕК Бурштинська ТЕС) нежитлова будівля (колишнє тепличне господарство) по вул. Лепкого Бічна в с. Дем`янів Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

На виконання вказаної ухвали апеляційного суду представником АТ «ДТЕК Західенерго», відокремленим підрозділом якого є ДТЕК Бурштинська ТЕС, повідомлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не знаходиться у користуванні АТ «ДТЕК Західенерго» та не входить до складу земель згідно акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Галицької районної ради в листопаді 1964 року, записаного в державну книгу реєстрації землекористувань за №301; також нежитлова будівля (колишнє тепличне господарство) за вказаною адресою не перебуває на балансі та у власності товариства.

Відтак, висновки суду першої інстанції щодо неналежності відповідача Бурштинської міської ради не відповідають обставинам справи.

Частиною четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини четвертої зазначеної статті, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про відмову в задоволенні позову, рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 09 серпня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року