Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Іванченко А.М., за участі секретаря судового засідання Єрьоміної А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, третя особа: Третя маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення часток у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

08.09.2021 р. позивач звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовною заявою до Маріупольської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що йому та його матері ОСОБА_4 на праві приватної сумісної власності належить земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 01.08.2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 . Його матір постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулись чоловік ОСОБА_3 та сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В подальшому ОСОБА_3 та позивач відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 . 02.09.2021 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 на частку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного нотаріуса від 02.09.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав, що частка земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка набута спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , виданого реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 01 серпня 2013 року за № 7454441. У свідоцтві про право власності вказано, що вищевказана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо спільного майна, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У зв`язку з тим, що один з співвласників помер виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вирішується у судовому порядку. Вважає, що має право отримати у власність 1/2 частину земельної ділянки, інша 1/2 частина зазначеної земельної ділянки повинна відійти померлій матері ОСОБА_4 , на яку останній не претендує, оскільки він разом з батьком ОСОБА_3 відмовився приймати в спадок після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, просить визначити, що розмір часток співвласників приватної сумісної власності земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_4 є рівними, а саме по 1/2 частини у кожного.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, який діє на підставі довіреності Кучерявих С.В., у судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає з наступних підстав. За життя спадкодавця ОСОБА_4 між позивачем та його матір`ю не було визначено частки у спільній сумісній власності. Визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України. На підставі викладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи - Третя маріупольська державна нотаріальна контора, у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вирішити справу на розсуд суду.

Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 25.11.2020 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , актовий запис № 1747.

На підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 01.08.2013 року реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, померлій ОСОБА_4 та позивачу належить земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності, індексний номер № 7454441, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № ЕАС № 642827, виданим 01.08.2013 року, індексний номер витягу № 7454703.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно кадастровий номер № :01:012:0537.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 148/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулись чоловік ОСОБА_3 та сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В подальшому ОСОБА_3 та позивач відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 . 02.09.2021 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 на частку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного нотаріуса від 02.09.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав, що частка земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка набута спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , виданого реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 01 серпня 2013 року за № 7454441. У свідоцтві про право власності вказано, що вищевказана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо спільного майна, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У зв`язку з тим, що один з співвласників помер виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вирішується у судовому порядку.

Відповідно до ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Частиною 1 ст. 88 ЗКУ визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з ч.ч.3-5 ст. 89 ЗКУ володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Однак, за життя спадкодавця ОСОБА_4 між позивачем та ОСОБА_4 не було визначено частки у спільній сумісній власності.

З цих підстав позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У відповідності до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5).

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 357 ЦК України, вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні

Беручи до уваги наведене, а також положення ст. 172 ЦК України, вбачається, що у спірних правовідносинах поділ спільного майна у позасудовому порядку шляхом укладання відповідної угоди між співвласниками є неможливим у зв`язку зі смертю одного з них.

Відповідно до ст.ст.368,370,372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виходячи із законодавчо встановленої рівності часток кожного із співвласників спільної сумісної власності, відсутності іншої домовленості між ними, суд приходить до переконання, що частка померлої ОСОБА_4 становить 1/2 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,059 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:012:0537.

За таких підстав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1216, 1226, 1273 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 197, 200, 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, третя особа: Третя маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення часток у спільній сумісній власності, - задовольнити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності є рівними, і становить по 1/2 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,059 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:012:0537, у кожного.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. М. Іванченко