Справа № 212/8637/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого: судді - Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Колісник К.Е., представника позивача адвоката Михайлів Е.П., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільній власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2019 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 15 грудня 1978 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивачів ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з їх батьком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За час перебування у шлюбі батьками було спільно нажито майно, саме домоволодіння, що складається із певних будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачів. Позивачі звернулися до нотаріальної за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на Ѕ частку будинку, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , просять суд:

- визнати певні будівлі, що входять до складу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-визначити, що частка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності подружжя на певні будівлі, що входять до складу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить Ѕ частки.

-визнати право власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на певні будівлі, що входять до складу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі ј частки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2020 року, позовну заяву позивачів було залишено без руху.

Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 26 грудня 2020 року, яке було відкладено.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року визнано обов`язковою явку в судове засідання позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року та 13 травня 2020 року витребувано з другої криворізької державної нотаріальної контори завірені копії спадкових справ, що були відкриті після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 на помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (належним чином засвідчену копію архівної справи щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 10 вересня 2020 року, з різних підстав розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Михайлів Е.П. підтримали заявлені вимоги, послались на обставини, що зазначенні в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти заявлених вимог та зазначила, що позивачі набули у власність квартиру, яку батько добровільно передав позивачам.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засідання свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що подружжя ОСОБА_7 стали мешкати в будинку по АДРЕСА_1 з 1986 року. За час спільного проживання побудували нову хату. А-1 це стара хата, Г- старий гараж, Д-1 нова хата, Е новий гараж. Сестра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Хату А-1, гараж Г подружжя ОСОБА_7 не будувало.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що літера Г, це є старий гараж, познайомився з ОСОБА_5 та він дозволив йому побудувати гараж з погрібом на земельній ділянці, домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Гараж та новий будинок побудували в 1999 році під час шлюбу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що подружжя ОСОБА_7 побудувала нову хату в дев`яностих роках.

В судовому засіданні, під час розгляду справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази встановлено, що спадкодавці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період часу з 15 грудня 1978 року по 28 жовтня 2002 року перебували у шлюбі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 за життя склала заповіт від 08 грудня 2004 року, що усе майно, заповідає ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 23 грудня 1997 року, оформлено право власності за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення районної Ради народних депутатів від 12 грудня 1997 року, номер №509, 614/2 про прийом в експлуатацію житлових будинків та акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 12 грудня 1997 року, узаконення житлового будинку та споруд.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 1997 року №509 «Про прийом в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків», вирішено прийняти в експлуатацію закінчені будівництвом дитлові будинки громадян: ОСОБА_5 шлакоблочний житловий будинок, розміром 5,0 метра на 9,0 метра, житловою площею 43,6 квадратних метра, корисною 69 квадратних метра.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 1997 року №614/2 «Про узаконення житлового будинку, сараїв, гаражів, літніх кухонь, прибудов, бань, убиралень у секторі приватної забудови», вирішено узаконити ОСОБА_5 житловий будинок розміром 9.0 метра на 5.0 метра з прибудовою 8.96 метра на 1.53 метра, гараж 6.80 метра на 4.57 метра, погріб 4,57 метра на 2.3 метра, душ під літерою «З» на АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до Технічного висновку про розташування будівель на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , що складений Дніпропетровським філіалом «НІІПРОЕКРЕКОНСТРУКЦІЯ" від 1997 року, на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , є в наявності самовільно побудовані будівлі, а саме: Д-1 жилий будинок; д,д1 сіни, Еп/б гараж з підвалом, З душова.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 06 червня 1984 року, ОСОБА_5 набув у власність 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельні ділянці розташовані: будинок літера «А-1», гараж літера «Г», вбиральні літера «Ж», огорожа 1-3, ворота №4, водоколонка І, басейн ІІ, замощення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону від 03 серпня 1977 року, ОСОБА_5 , разом із іншими спадкоємцями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , набув у власність Ѕ частину жилого будинку «А-1» з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 95 вересня 2019 року, відмовлено ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої матері ІНФОРМАЦІЯ_8 матері ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України (на дату виникнення цивільних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Стаття 24 КпШС, (на дату виникнення цивільних правовідносин), передбачає, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» (на дату виникнення цивільних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Стаття 28 КпШС, (на дату виникнення цивільних правовідносин), передбачає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових (ст.ст. 15, 16 ЦК України).

Зі змісту ч. 2 ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки, положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-20цс11 від 21.05.2012р., який ухваленою за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в межах вирішення цивільно-правового спору.

Статтею ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що сторони по справі не надали судові належних та допустимих доказів, що спадкодавці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період часу з 15 грудня 1978 року по 28 жовтня 2002 року (час перебування у шлюбі), здійснили реконструкцію, перепланування, провели будівельні роботи стосовно будівель та споруд, а саме будинку літера «А-1», гаражу літера «Г», вбиральні літера «Ж», огорожа 1-3, ворота №4, водоколонка І, басейн ІІ, замощення, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що значно перевішували вартість, зазначеного майна з дати набуття ОСОБА_5 у власність на підставі договору дарування та в порядку спадкування.

Враховуючи наданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання певних споруд на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначення частки ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, підлягають частковому задоволенню, оскільки певні споруди є особистою власністю спадкодавця ОСОБА_5 , які були набуті ним у власність на підставі договору дарування та спадкування, сторони по справі не надали належних та допустимих доказів, що спадкодавці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 15 грудня 1978 року по 28 жовтня 2002 року (час перебування у шлюбі), здійснили реконструкцію, перепланування, провели будівельні роботи, стосовно будівель та споруд, а саме будинку літера «А-1», гаражу літера «Г», вбиральні літера «Ж», огорожа 1-3, ворота №4, водоколонка І, басейн ІІ, замощення, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що значно перевішували вартість, зазначеного майна з дати набуття ОСОБА_5 у власність на підставі договору дарування та в порядку спадкування по дату розірвання шлюбу спадкодавцями та певні будівлі спадкодавці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 набули у власність під час шлюбу, що є спільною власністю подружжя.

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивачів про визнання права власності в порядку спадкування підлягають частковому задоволенню, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується матеріалами справи та враховуючи об`єм спадкової маси, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 за життя, який встановив та визначив суд.

За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень статей 139, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню суми сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог та дії відповідача, що призвели до порушених прав позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільній власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати, що житловий будинок літера «Д-1», загальною площею 69 метрів квадратних, гараж з погрібом літера «Е», душ літера «З», що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні позовних вимог про визнання будинку літера «А-1», гаражу літера «Г», вбиральні літера «Ж», огорожа «1-3, ворота №4, водоколонка І, басейн ІІ, замощення, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовити повністю.

Визначити, що частка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок літера «Д-1», загальною площею 69 метрів квадратних, гараж з погрібом літера «Е», душ літера «З», що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , становить Ѕ частку.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про визначення, що частка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок літера «А-1», гаражу літера «Г», вбиральні літера «Ж», горожа «1-3, ворота №4, водоколонка І, басейн ІІ, замощення, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , становить Ѕ частки.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 , право власності на ј частку будинку літера «Д-1», загальною площею 69 метрів квадратних, гараж з погрібом літера «Е», душ літера «З», що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 про визнання право власності на ј частку будинку літера «А-1», гаражу літера «Г», вбиральні літера «Ж», огорожа 1-3, ворота №4, водоколонка І, басейн ІІ, замощення, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 , право власності на ј частку будинку літера «Д-1», загальною площею 69 метрів квадратних, гараж з погрібом літера «Е», душ літера «З», що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 про визнання право власності на ј частку будинку літера «А-1», гаражу літера «Г», вбиральні літера «Ж», огорожа 1-3, ворота №4, водоколонка І, басейн ІІ, замощення, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено до 19 лютого 2021 року.

Суддя: Р. В. Дехта