Провадження № 2/643/1367/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретаря Аніщенко Ю.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Зарицької К.Ю.

представника відповідача ХМР Лукаш К.І.

представника третьої особи Служби у справах дітей Сахно Є.В.,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Харківської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей по Московському району м. Харкова, Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про скасування рішення Харківської міської ради від 06.02.2019 року № 46, яким Старшому державному виконавцю Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кувічці А.В. було надано дозвіл на реалізацію належної ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнання свідоцтва про право власності від 22.06.2020 року № НОМЕР_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Гібадуловою Л.А. недійсним.

Ухвалою суду від 03.12.2020 р. справа прийнята до провадження.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яку підтримав в підготовчому судовому засіданні він та його представник, в якій просить заборонити гр-ці ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме відчужувати у будь-який спосіб 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 до вирішення судом по суті справи за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_3 , 3-я особа: Служба у справах дітей по Московському району м. Харкова, 3-тя особа: Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові, 3-тя особа: Приватний нотаріус Гібадулова Л.А. про скасування рішення про надання дозволу на примусову реалізацію майна та визнання незаконним правового акту, що порушує право власності. В обгрунтування заяви посилався на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.04.2010 року з ОСОБА_4 ) присуджені до стягнення аліменти на користь гр-ки ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . По сплаті аліментів у ОСОБА_1 виникла певна заборгованість, внаслідок чого Московським відділом ДВС Головного управління юстиції у м. Харкові було розпочато процедуру примусового стягнення заборгованості за виконавчим провадженням ВП № 21445498 за виконавчим листом № 2-510 від 23.04.2010 року. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від.03.04.2019 року задоволено подання Старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у м. Харкові Кувічка А.В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Визначено, що частка боржника ОСОБА_1 у майні - квартирі АДРЕСА_1 становить 1/2 частку від усієї квартири. Рішенням Харківської міської ради від 06.02.2019 року № 46 Старшому державному виконавцю Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області Кувічці А.В. було надано дозвіл на реалізацію належної ОСОБА_1 частини квартири АДРЕСА_1 . 09.08.2010 року він і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Московського району м. Харкова. При укладанні шлюбу він змінив своє прізвище на прізвище дружини і став зватися ОСОБА_7 . В шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народилося троє дітей, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Діти зареєстровані за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_2 . Це двокімнатна квартира в п`ятиповерховому будинку, де зареєстровано усього сім чоловік, включаючи дружину позивача та його трьох дітей і проживати у цій квартирі дітям нема ніякої можливості.

ОСОБА_1 подана до Дзержинського районного суду м. Харкова позовна заява про скасування вказаного рішення, оскільки воно порушує права його дітей, народжених у другому шлюбі і постійно проживаючих у квартирі за вказаною адресою.

Згідно листа ДП «СЕТАМ», надісланого у відповідь на адвокатський запит, 1/2 частина трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 тричі виставлялася на електронні торги, однака продана так і не була бо торги не відбулися.

Жодних повідомлень із Московського ВДВС в м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області позивач досі не отримував і про те, що належне йому нерухоме майно виставлено на продаж він не знав.

Враховуючи, що якщо торги тричі не відбулися стягувач став власником 1/2 спірної частини квартири АДРЕСА_1 . 22.06.2020 року приватним нотаріусом Гібадуловою Л.А. було видане свідоцтво на право власності на ім`я ОСОБА_3 , відповідно до ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту на передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, виданого старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. До відповідача поступила заява гр-ки ОСОБА_3 з проханням надати можливість зайти в спірну квартиру та звільнити 1/2 частку вищезгаданої квартири для проживання. Однак у цій квартирі проживають троє малолітніх дітей і стягувач буде мати можливість розпорядитися часткою нерухомого майна на свій розсуд, маючи право відчуження у будь який спосіб, то ця обставина унеможливить в подальшому вирішення позовних вимог в цілому за основною позовною заявою. Забезпечення позову допускається на будь який стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник надали письмові заперечення на заяву позивача про забезпечення позову, в яких в задоволенні заяви просили відмовити, посилаючись на те, що наведені позивачем мотивування забезпечення позову фактично є поясненнями по суті спору, а, отже, позивачем всупереч вимогам ст. 149 ЦПК України не доведено обставин того, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ускладнить поновлення порушених прав. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно має намір на відчуження належного йому майна, та не надано жодного підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позову.

Представник відповідача Харківської міської ради та третьої особи - Служби у справах дітей по Московському району м. Харкова покладалися на розсуд суду.

Суд, розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та(або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Спір має немайновий характер. Вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно або витребування майна, яке, на думку позивачів, відчужено за правочином всупереч вимогам чинного законодавства або інших вимог, пов`язаних з порушенням їх права власності, позивач не заявляв. Належних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 , набувши право власності на частку квартири, має намір його відчужити, позивач не надав.

Враховуючи вищенаведене, суд в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 149-151, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Харченко А.М.