Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3740/19 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 29 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №274/3740/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченої суми завдатку та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 07 квітня 2021 року суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві, повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року, та додаткове рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 23 квітня 2021 року суддею Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві, повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому, просила стягнути з ОСОБА_2 на її ( ОСОБА_1 ) користь внесену грошову суму за договором про отримання забезпечувального платежу від 02.05.2019 (сплаченого завдатку за купівлю квартири) у розмірі 34437 грн та додатково стягнути суму у розмірі завдатку, який становить 34437 грн, а всього 68874 грн. Також просила стягнути з відповідачки 25000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовувала вимоги тим, що 02.05.2019 між нею та ОСОБА_2 за участі ріелтора агентства "Централ" укладено договір про отримання забезпечувального платежу. Відповідно до умов договору вона передала відповідачці 34437 грн (згідно курсу НБУ 1300 доларів США). Крім того, вони узгодили умови укладення основного нотаріального договору купівлі-продажу та пов`язані з цим витрати щодо об`єкта нерухомості - 4-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , який мав бути укладений не пізніше 01.06.2019.

Зазначила, що на момент укладення попереднього договору ОСОБА_2 запевняла, що швидко переїде до іншого житла та звільнить квартиру, проте на момент подання позову до суду відповідачка свої зобов`язання не виконала, квартиру їй не продала та відмовляється від повернення завдатку у подвійному розмірі.

Такими діями ОСОБА_2 їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 25000 грн. Зокрема, вказала, що у зв`язку з тим, що квартиру їй не було продано, вона вимушена була змінити свій спосіб життя, місце проживання, оскільки вона продала свій будинок, після чого вимушена була разом з дитиною постійно винаймати квартиру, просити притулку у друзів. Зазначила, що її плани на майбутнє життя було зруйновано, вона знаходиться в стані постійного стресу та нервозності, через постійне хвилювання не може працювати, постійно плаче, не може спілкуватися із друзями та рідними, не отримує радість від життя.

Матеріали справи містять також заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, яка отримана судом 03.06.2020 (а.с. 31-32 т.1), відповідно до якої остання просила стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 25000 грн, а щодо стягнення з ОСОБА_2 внесеної грошової суми за договором про отримання забезпечувального платежу від 02.05.2019 в загальній сумі 68874 грн, відмовилась, посилаючись на те, що відповідачка після подачі позову до суду повернула їй суму завдатку у повному розмірі.

В подальшому, в судовому засіданні 17.11.2020 ОСОБА_1 не підтримала заяву від 03.06.2020, просила не приймати цю заяву до уваги та стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдаток в розмірі 34437 грн, 25000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням цього суду від 23 квітня 2021 року клопотання представника відповідачки - ОСОБА_4 про стягнення судових витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 5625 грн в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с.30-33 т.2) представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року та стягнути з ОСОБА_2 за порушення умов договору про отримання забезпечувального платежу грошову суму 34437 грн.

Крім обставин, зазначених у позовній заяві, вказала, що 03.06.2020 суддею постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , проте в порушення ст. 37 ЦПК України суддя прийняв повторну участь у розгляді даної справи. Також, на її думку, суддя був заінтересований у результаті розгляду справи, безпідставно відмовляв у задоволенні її клопотань та клопотань позивачки, затягував розгляд справи, відмовив у задоволенні заявленого йому відводу. Окрім того, вказала, що суд не врахував надані стороною позивача документи, які підтверджують, що ОСОБА_2 допустила навмисну бездіяльність, відмовилась виконати зобов`язання та ухилилася від укладення нотаріального договору, хоча отримала забезпечувальний платіж, який утримувала у себе і повернула лише 26.06.2019, коли ОСОБА_1 повідомила про намір звернутись до суду та поліції. Також, на її думку, суд першої інстанції не врахував, що позивачкою направлялися відповідачці неодноразові звернення щодо порушення нею умов договору, необхідність виконання зобов`язання, вирішення питання у позасудовий спосіб. Порушивши умови договору ОСОБА_2 завдала позивачці шкоду та значною мірою позбавила останню того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні на її користь 34437 грн. Також вказала на розбіжності у поясненнях ОСОБА_2 та представника агентства нерухомості ОСОБА_5 .

В іншій апеляційній скарзі (а.с. 222-225 т.1) представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року.

Зазначила, що даним рішенням з позивачки на користь відповідачки стягнуто судові витрати на правничу допомогу, проте вважає, що розмір таких витрат є необґрунтованим, безпідставним та не підтвердженим належними доказами. Також, вказала, що ОСОБА_1 на даний час розлучена, проживає з батьками, виховує малолітню дитину, має не стабільний дохід, її батько потребує значних коштів на лікування.

Зокрема, ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на додаткове рішення суду вказала, що: документи про витрати на правову допомогу подані представником відповідача з порушення процесуальних строків; на її думку є не зрозумілим з якого часу ОСОБА_4 вступив у справу, чи надає він достовірну інформацію та чи не намагається ввести суд в оману надаючи документи, які не відповідають дійсності, з метою отримання грошової вигоди; до першого судового засідання ОСОБА_4 не подавав документів щодо очікуваних витрат на правничу допомогу; в договорі про надання правничої допомоги не вказана конкретна справа, в якій адвокату (Паламарчуку С.В.) доручено представляти інтереси, що унеможливлює стягнення виплат правничої допомоги (що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17). Зазначила, що ОСОБА_4 зловживає процесуальними правами та перевищує свої професійні можливості до еквіваленту грошей та сума не є співмірною до середньої заробітної плати по Житомирській області та до ринкових цін адвокатських послуг. Вважає, що сума витрат на правову допомогу визначена стороною відповідача, є перебільшеною та такою, яка не відповідає критеріям прейскуранту цін адвоката ОСОБА_4 , співмірності наданих послуг ОСОБА_6 , квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 25.10.2020, є такими, що викликають сумніви, оскільки ордер підписаний сторонами 26.10.2020.

У своїх доводах послалась на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 11.06.2020 по справі №821/227/17, від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95), від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» та у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Відзив на апеляційну скаргу не підписаний представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (а.с. 54-57 т.2), а тому такий процесуальний документ підлягає поверненню без розгляду заявнику і не враховується судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримали із зазначених у них підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд виходив з того, що сторонами не дотримано вимог щодо укладення попереднього і основного договорів в письмовій формі та їх нотаріального посвідчення. Зазначив, що оскільки відповідачкою повернута сума внесеного позивачкою авансу в розмірі 34437 грн, тому підстави для його повторного стягнення з відповідачки відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, вирішуючи спір, суд правильно встановив характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив надані сторонами докази та надав їм належну оцінку.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.05.2019 між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, у простій письмовій формі укладено договір про отримання забезпечувального платежу, за яким остання передала ОСОБА_2 грошову суму 34437 грн, що еквівалентна 1300дол. США. У даному договорі сторони також узгодили умови укладання основного нотаріального договору купівлі-продажу та пов`язані з цим витрати щодо об`єкта нерухомості 4-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 , у тому числі вартість об`єкту продажу - 688740 грн, що еквівалентно 26000 дол. США, залишок суми, який позивачка мала передати відповідачці в день нотаріальної угоди - 25000 дол. США. Крім того, узгоджено, що основний договір купівлі - продажу має бути укладений не пізніше 01.06.2019, а набувачем майна у ньому виступатиме ОСОБА_1 .

Пунктом 19 договору про отримання забезпечувального платежу від 02.05.2019 передбачено, що якщо основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не буде укладений з вини ОСОБА_1 , платіж винній стороні не повертається. Якщо основний договір не буде укладений з вини ОСОБА_2 , то остання повинна повернути ОСОБА_1 в строк 7 календарних днів від кінцевої дати укладення основного договору суму платежу у 2-кратній сумі розміру переданої згідно п. 1 суми (т.1 а.с.11).

Згідно договору купівлі-продажу будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.05.2019 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 продали належні їм житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 95-96). Окрім того, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися про укладення такого договору в майбутньому.

Згідно копії розписки від 24.06.2019, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 забезпечувальний платіж в розмірі 34437 грн, що еквівалентно 1300 дол. США, згідно договору від 02.05.2019, який було розірвано 24.06.2019 (т.1 а.с.101).

З матеріалів справи також вбачається, що 07.05.2019 ОСОБА_1 письмово повідомляла ОСОБА_2 про заплановані нотаріальні дії та необхідність виконання зобов`язання згідно договору від 02.05.2019, а з 02.06.2019, тобто після настання дати укладення основного договору, ОСОБА_1 зверталася з письмовими заявами до ОСОБА_2 щодо порушення умов договору, врегулювання питання мирним шляхом, повернення коштів (а.с. 145-150 т.1).

Відповідно до частини першої та третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною першою статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Встановивши, що сторонами не було дотримано положень частини третьої статті 635, частини першої статті 657 ЦК України щодо укладення попереднього і основного договорів в письмовій формі та їх нотаріального посвідчення, суд дійшов правильного висновку, що передана ОСОБА_2 грошова сума 34437 грн не має забезпечувальної функції, а отже є авансом, який підлягає поверненню позивачці в тому самому розмірі, що і було сплачено.

Оскільки така сума повернута відповідачкою позивачці, про що свідчить розписка від 24.06.2019, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Вирішуючи спір, суд правильно послався на висновки, викладені Верховним Судом України у постановах від 25.09.2012 у справі № 6-82цс13, від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 у справі №127/8926/18.

З огляду на обставини справи, суд дійшов також правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Отже, аргументи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, який не потребує додаткового правового аналізу.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості розгляду справи судом після залишення позову без розгляду не узгоджуються з нормами процесуального законодавства, які не містять такої заборони (ч. 1 ст. 37 ЦПК України).

Є також голослівними та не знайшли свого підтвердження посилання ОСОБА_1 на заінтересованість судді у результаті розгляду справи.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду під час ухвалення додаткового рішення про часткове стягнення витрат на правничу допомогу, а доводи апеляційної скарги у цій частині вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Так, частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 вказаної статті до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В такому випадку обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повноваження адвоката Паламарчука С.В., як представника ОСОБА_2 в суді першої інстанції, підтверджуються ордером від 26.10.2020 (а.с. 83,84 т.1).

У додатковому рішенні судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.04.2021 до виходу суду у нарадчу кімнату ОСОБА_4 усно заявлено клопотання про долучення протягом визначеного законодавством строку після ухвалення рішення доказів на підтвердження понесення витрат відповідачкою на професійну правничу допомогу. Судові дебати в даній справі судом не проводились, згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України. 12.04.2021 ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подав заяву, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з надання правничої допомоги в сумі 10500 грн. Послався на те, що ним, відповідно до договору про надання правничої допомоги б/н від 01.10.2020 надавалася правнича допомога ОСОБА_2 у даній справі (т.1 а.с.171).

До клопотання надано підписані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 : договір Б/Н про надання правничої допомоги у справі №274/3740/19 від 01.10.2020 та попередній розрахунок витраченого часу, обсягу і вартості наданої правничої допомоги, що підлягає сплаті; акт (опис) виконаних робіт відповідно до договору б/н про надання правничої допомоги та додатку до цього договору від 01.10.2020, складений 09.04.2021 на загальну суму 10500 грн; належним чином засвідчені копії квитанцій до прибутного касового ордера №10 від 25.10.2020 на суму 6125 грн і №11 від 09.04.2021 на суму 4375 грн (а.с. 172-175 т.1).

З Акту виконаних робіт вбачається, що адвокатом Паламарчуком С.В. надані наступні послуги: надання первісної консультації з питань стягнення суми завдатку та відшкодування моральної шкоди - 1 год., попереднє вивчення матеріалів, формування позиції та консультування - 2 год., опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини та вивчення судової практики - 2 год., збір доказів та підготовка до розгляду справи в суді - 2 год., участь в судових засіданнях - 5 год. Вартість однієї години наданих послуг становить 875 грн, всього за підрахунком адвоката надано послуг у розмірі 12 год. (т.1 а.с. 173-174).

Представник відповідачки приймав участь в судових засіданнях 17.11.2020, 09.03.2021, 07.04.2021, що в загальній кількості становило 4 години.

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала суду першої інстанції заяву, у якій просила суд відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 за безпідставністю (а.с. 186-189 т.1).

Разом з тим, з огляду на відмову у задоволенні позову, наявність заяви представника відповідача про надання доказів понесення судових витрат, яка зроблена ним до виходу у нарадчу кімнату, надані у подальшому у визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки докази та заяву про відшкодування витрат, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, зменшуючи розмір таких витрат з 10500 грн до 5625 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що до виконаних робіт представник включив види послуг, зокрема «опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини та вивчення судової практики» (2 години), яка охоплюється послугою "підготовка до розгляду справи в суді (2 годин)". Суд першої інстанції також правильно виходив з того, що ОСОБА_4 був присутній в судових засіданнях, загальна тривалість яких становить 4 години, а не 5 годин, як зазначено у акті виконаних робіт. Крім обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд, зменшуючи розмір витрат, врахував предмет спірних відносин, складність справи, тривалість її розгляду, застосував критерій розумності розміру витрат, та, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір витрат на правничу допомогу явно не є пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, та не відповідає трудоємкості зазначених послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що документи про витрати на правничу допомогу подані представником відповідача з порушенням процесуальних строків спростовуються матеріалами справи, оскільки такі документи подані 12.04.2021, тобто з додержанням п`ятиденного строку після ухвалення рішення у справі, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України (а.с.171, 176 т.1).

Окрім того, в договорі про надання правничої допомоги вказана конкретна справа, в якій адвокату (Паламарчуку С.В.) доручено представляти інтереси ОСОБА_2 , що також спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Інші наведені у апеляційній скарзі на додаткове рішення доводи не спростовують висновків суду, обґрунтовано здійснених на підставі наданих доказів та у відповідності до норм чинного законодавства.

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається представник позивача у апеляційній скарзі, з огляду на інші обставини, які були встановлені при їх розгляді.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року та додаткове рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 03 вересня 2021 року.