Справа №461/7614/21
Провадження №2/461/1930/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Гель І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Луб Владислав Володимирович, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду та витрати, понесені за незаконне рішення митного органу, а саме грошові кошти у розмірі 200 600,84 грн., шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 27.01.2020 року ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки NISSAN, модель NOTE, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року». позивач зазначив, що транспортний засіб марки NISSAN, модель NOTE, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », з 08 лютого 2020 року перебував у ремонті у TOB «ІНТО-АВТОСЕРВІС». 05.03.2021 року державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Яворів» Галицької митниці Держмитслужби Остапчук Тетяною Володимирівною відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0432/20900/21. Дії останнього органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ч.6 ст.481 МК України, а в ході складання протоколу про порушення митних правил у ОСОБА_1 вилучено транспортний засіб марки SKODA модель OCTAVIA, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », VIN-код НОМЕР_3 , на якому останній перетинав кордон до України. Постановою Галицького районного суду м. Львова у справі №461/2121/21 від 06 травня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0432/20900/21 від 05.03.2021 року, транспортний засіб марки SKODA модель OCTAVIA, 2006 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », VIN-код НОМЕР_3 , сірого кольору, показник одометра 101895 км, об`єм двигуна 1968 см3, дизель, країна реєстрації Німеччина, код УКТ ЗЕД: повернуто ROLLSING RUSLAN. Постановою Львівського апеляційного суду у справі №461/2121/21 від 02.06.2021 року постанову Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін. Представник позивача зазначив, що у зв`язку з незаконним вилученням транспортного засобу, марки SKODA Рослінг Руслан був позбавлений можливості користуватися власним транспортним засобом, та вимушений користуватись послугами оренди автомобіля, які становили 5 033,70 євро (що за курсом НБУ на час подання позовної заяви, становить 162 253,51 грн.) за оренду автомобіля з 08.03.2021 по 05.06.2021; 438,18 євро (що за курсом НБУ на час подання позовної заяви, становить 14 124,05 грн.) за оренду автомобіля з 28.04.2021 по 02.05.2021 року, та 750,00 грн. витрат на проживання в готелі «Етюд» з 08.06.2021-09.06.2021 року . Представник позивача зазначив, що загальна сума понесених витрат становить 177 127,56 грн. Окрім того, представник позивача зазначив, що внаслідок незаконного складання протоколу про порушення митних правил №0432/20900/21 від 05.03.2021 року, ОСОБА_1 перебував у тривожному стані, стані сильного душевного хвилювання через вилучення транспортного засобу марки SKODA модель OCTAVIA, що завдало йому моральної шкоди в розмірі 17432 грн. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.09.2021 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в судове засідання.

18.10.2021 року голова комісії з реорганізації Галицької митниці Держмитслужби Скакун А. через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подав відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що Галицька митниця Держмитслужби перебуває в стані припинення та не здійснює своїх основних по вноважень. Представник зазначив, що даниий спір виник у відносинах зі здійснення митної справи, у яких відбулася заміна Галицької митниці Держмитслужби на Львівську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, у зв`язку із чим, просив суд здійснити заміну відповідача. Окрім того, ОСОБА_3 зазначив, що транспортний засіб марки NISSAN, модель NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був ввезений на митну територію України 27.01.2020 року в митному режимі "тимчасового ввезення до 1 року", з врахуванням продовження митницею строку тимчасового ввезення на 60 днів, термін ввезення цього транспортного засобу на митну територію України було вичерпано 28.03.2021 року. По даному факту, посадовою особою Галицької митниці Держмитслужби було складено протокол про порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ч.6 ст.481 МК України. Окрім того, в ході складання протоколу було тимчасово вилучено транспортний засіб марки SKODA, модель OCTAVIA, реєстраційний номер - « НОМЕР_2 ». Також, представник митного органу зазначив, що відповідно до ч.2 ст.511 МК України, у разі виявлення порушень митних правил, передбачених ч. 6 ст. 470, статтями 471-473, 476, ч. 6 ст. 481, статтями 482-484, тимчасове вилучення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим. Представник відповідача стверджує, що факт порушення митних правил вчинено особою, яка не мала в Україні постійного місця проживання, в силу імперативності ч.2 ст.511 МК України, вилучення транспортного засобу марки "SKODA OCTAVIA", р.н НОМЕР_2 , було обов`язковим, а відтак, твердження позивача про незаконність вилучення зазначеного транспортного засобу не відповідає дійсності та вимогам митного кодексу України. Просив суд відмовити Rollsing Ruslan в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

19.10.2021 року представник Державної казначейської служби України Можаєва Н.В. подала відзив на позовну заяву, у якій зазначила, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало в правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало, то відповідно не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Окрім того, представник відповідача зазначила, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Представник відповідача стверджує, що позивачем не долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених обставин, та не доведено причинний зв`язок між діями Галицької митниці та зазначеними позивачем наслідками. Також, представник відповідача зазначила, що сам факт складання адміністративних матеріалів жодним чином доводить вказану позивачем матеріальну та моральну шкоду. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази визнання незаконними дії відповідача, дії відповідача не визнано неправомірними чи протиправними. Просить відмовити у задоволенні позову.

25.10.2021 року представник позивача Луб В.В. на електронну адресу Галицького районного суду м.Львова надіслав відповідь на відзив, у яких зазначив, що не заперечує щодо заміни відповідача з Галицької митниці Держмитслужби на Львівську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Окрім того, представник позивача стверджує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2021 року замінено неналежного відповідача Галицьку митницю Держмитслужби на належного - Львівську митницю, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге: факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.01.2020 року ОСОБА_1 через пункт пропуску в зоні діяльності Галицької митниці Держмитслужби через митний пост «Рава-Руська- Хребенне» в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» ввіз на митну територію України транспортний засіб марки NISSAN, модель NOTE, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » /а.с.29/.

05.03.2021 року державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Яворів» Галицької митниці Держмитслужби Остапчук Тетяною Володимирівною складено Протокол про порушення митних правил №0432/20900/21 на громадянина Німеччини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 16.12.2019 року /а.с.29/.

Дії ОСОБА_1 органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ч.6 ст.481 МК України. Окрім того, в ході складання протоколу про порушення митних правил №0432/20900/21 від 05.03.2021 року у ОСОБА_1 було вилучено транспортний засіб марки SKODA модель OCTAVIA, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », VIN-код НОМЕР_3 , на якому останній перетинав кордон до України.

Постановою Галицького районного суду м. Львова у справі №461/2121/21 від 06 травня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.481 Митного кодексу України закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення /а.с.29-34/.

Окрім того, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0432/20900/21 від 05.03.2021 року, транспортний засіб марки SKODA модель OCTAVIA, 2006 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », VIN-код НОМЕР_3 , сірого кольору, показник одометра 101895 км, об`єм двигуна 1968 смЗ, дизель, країна реєстрації Німеччина, код УКТ ЗЕД: повернуто ОСОБА_1 /а.с.34/.

Постановою Львівського апеляційного суду у справі №461/2121/21 від 02.06.2021 року Постанову Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Іванківа А.Б. - без задоволення /а.с.36-38/.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18, провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У постановах Касаційного цивільного суду від 20.09.2018 року по справі № 335/7691/16-ц, від 07.11.2018 року по справі № 757/57739/16-ц, постанові Верховного суду від 30.01.2019 року по справі №199/1478/17, суд касаційної інстанції вказав, що підставою для цивільно-правової відповідальності за ст.1174 ЦПУ України є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17 зазначено, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність таких умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі №686/13212/19 зазначено, що обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відтак, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення складових деліктної відповідальності на підставі чого встановлюються наявні факти заподіяння особі посадовими особами органів державної влади шкоди саме тими діями (бездіяльністю).

Також, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21.10.2020 року у справі №312/262/18, у якій зазначено, що встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

З матеріалів справи вбачається, що у постанові Галицького районного суду м. Львова у справі від 09.05.2021 року № 461/5151/21 судом не визнано протиправних дій Галицької митниці, а саме протиправних дій щодо складення протоколу про порушення митних правил.

Суд зазначає, що ні протиправності дій, ні вини відповідача Львівської митниці як обов`язкових елементів для можливості відшкодування шкоди судовим рішенням не встановлено.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого: статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Отже, виходячи з наведених норм законодавства, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. При цьому Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено частину другу статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» положенням про віднесення до форс-мажорних обставин карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не передбачає будь-яких законодавчих змін (виключень/особливостей) щодо підтвердження існування такої обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2021 року під час проходження митного контролю та митного оформлення у ОСОБА_1 був відсутній сертифікат ТПП про засвідчення неможливості своєчасного вивезення транспортного засобу «NISSAN-NOTE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , відтак були відсутні документи, які б підтверджували обставини непереборної сили.

Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у цивільній справі № 6-440цс16.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснення, яке міститься у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог, а саме не доведено неправомірність дій працівників митниці, та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідачів, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідачів, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт Німеччини № НОМЕР_4 .

Відповідач: Львівська митниця Держмитслужби, місце знаходження: 79000, м. Львів, вул. Тадеуша Костюшка, 1.

Відповідач: Державна казначейська служба України, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя Зубачик Н.Б.