Справа № 715/1969/21
Провадження № 2/715/605/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року смт. Глибока

Суддя Глибоцького районного суду Чернiвецької області Маковійчук Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 28 ЦПК України встановлена підсудність справ за вибором позивача.

Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому вказано місце проживання відповідача в с. Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що сторони обумовили в письмовому вигляді за чиїм місцем проживання чи перебування (позивача чи відповідача) повинна розглядатися дана справи.

Доказів того, що на утриманні позивача перебуває малолітні або неповнолітні діти або якщо те, що він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, матеріали справи також не містять.

При цьому слід зазначити, що народження дитини у шлюбі не є беззаперечним фактом її перебування на утриманні позивача. Крім того, заява позивача ОСОБА_1 від 23.12.2019 року про те, що його членами сім`ї є відповідачка та дитина ОСОБА_3 також не може свідчити про перебування останньої на його утриманні. Так, подана ним заява не є допустимими доказом, крім того сам позивач у позовній заяві спростовує викладене у вказаній заяві, посилаючись на те, що він з початку 2019 року з відповідачкою припинив подружні стосунки, не веде спільне господарство та не спілкується із нею (в заяві вказує на факти станом на 23.12.2019 року стверджує).

За таких обставин, підстав для застосування альтернативної підсудності передбаченої положеннями ч.8 ст.28 ЦПК України не вбачається.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, повинен розглядатися за правилами ст.27 ЦПК України тобто за зареєстрованим встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

Пунктом 1 ч.1 ст.31ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність згідно ст.32 ЦПК України не допускаються.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що дана справа не підсудна Глибоцькому районному суду Чернівецької області та її слід передати за підсудністю до Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

Керуючись ст.ст. 31, 32, 258-260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати на розгляд Теребовлянському районному суду Тернопільської області (48100, м.Теребовля, вул. Князя Василька, 116).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: