Єдиний унікальний номер справи 489/6727/21
Провадження № 22-ц/812/2227/21
Доповідач в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

з участю:

представника товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» - Рябець Г.Я., переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва про відмову у забезпечені позову, постановлену 08 листопада 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Коваленка І.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, про визнання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку недійсним,

у с т а н о в и в :

08 жовтня 2021 року ТОВ «Місто для людей Миколаїв» пред`явило до ОСОБА_1 вищевказаний позов, та просило визнати недійсним протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 02 грудня 2020 року.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

У листопаді 2021 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Південна» (далі - ТОВ «Керуюча компанія «Південна») вчиняти будь-які дії з надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 та укладати будь-які договори, що стосуються надання послуг з управління вказаним багатоквартирним будинком.

В обґрунтування заяви, посилався на те, що у зв`язку з тим, що співвласники вищевказаного багатоквартирного будинку повинні виконувати умови діючого договору з ТОВ «Місто для людей Миколаїв», яким надаються послуги з управління відповідно до умов договору, а ТОВ «Керуюча компанія «Південна», бажаючи будь-якою ціною отримати в управління даний будинок, буде паралельно виставляти рахунки за надані послуги з управління, то постраждають лише співвласники багатоквартирного будинку, отримавши подвійні платіжки.

З метою запобігання наслідків для співвласників багатоквартирного будинку, подальших судових розглядів щодо неправомірності дій ТОВ «Керуюча компанія «Південна», порушення прав позивача, як керуючої компанії, яка має чинний договір з управління, позивач вважає за необхідно вжити заходи забезпечення позову.

Також зазначає, що невжиття таких заходів істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2021 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ТОВ «Місто для людей Миколаїв» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду положенням чинного законодавства, просило ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити їх заяву про забезпечення позову.

Так, відмовляючи в задоволені заяви ТОВ «Місто для людей Миколаїв», суд І інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заслухавши доповідь судді, представника заявника, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду відповідає вказаним положенням процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу Департаменту ЖКГ Миколаївської міської ради №96 від 13 липня 2018 року, управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 призначено ТОВ «Місто для людей Миколаїв» та укладено договір №1/254 від 16 липня 2018 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Вказане товариство згідно договору надає послуги, в той час як інші співвласники цього будинку, в тому числі і відповідач, зареєстрували ТОВ «Керуюча компанія «Південна» та також надають ті ж послуги для мешканців зазначеного будинку.

08 жовтня 2021 року ТОВ «Місто для людей Миколаїв» пред`явило до ОСОБА_1 позов та просило визнати недійсним протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 02 грудня 2020 року.

04 листопада 2021 року, з метою запобігання наслідків для співвласників багатоквартирного будинку, подальших судових розглядів щодо неправомірності дій ТОВ «Керуюча компанія «Південна», порушення прав позивача, як керуючої компанії, яка має чинний договір з управління, позивач вважає за необхідно вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони останньому вчиняти будь-які дії з надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 та укладати будь-які договори що стосуються надання послуг з управління багатоквартирним будинком за вищевказаною адресою.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позов, таким чином, є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В силу положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже доказування наявності підстав для забезпечення позову покладається на заявника.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Місто для людей» про забезпечення позову, дійшов правильного висновку про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів необхідності вжиття саме такого виду забезпечення позову до вирішення спору по суті та доказів реальної загрози невиконання можливого рішення суду в разі невжиття забезпечення позову.

За такого висновок суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову є обґрунтованим, оскільки зроблений судом на підставі повно та всебічно встановлених обставинах справи, правильно застосованих нормах права.

Тобто позивачем у поданій ним заяві про забезпечення позову не обґрунтовані наслідки невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову, та не зазначено, яким чином невжиття їх у майбутньому спричинить утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є за законом його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

За висновками КЦС ВС, викладеними ним у постанові від 5 лютого 2020 року при розгляді справи №490/3925/19 і у постанові від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід врахувати і те, що у відповідності до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном - принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). За констатацією ЄСПЛ відсутність додержання хоча б одного критерію є порушенням державою статті 1 Першого протоколу.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Відтак, при розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист якого вжито заходи забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

За такого, колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги та в силу статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

________________________________________________________

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.