РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4395/20

Номер провадження 2/495/924/2021

10 серпня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді: Боярського О.О.

за участю секретаря судового засідання: Рачицької І.А.,

за участю представника позивача адвоката Садовського В.Є., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Шаркевича Я.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , який в подальшому 19.04.2021року уточнив, та з урахуванням уточнених вимог якого просить суд:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. «А», який має загальну площу 58,1 кв.м., житлову площу 37,3 кв.м., літня кухня літ. «Б», гараж-літня кухня літ. «В», комора літ. «Г», сараї літ. «Д», «Ж», «З», вбиральня літ. «Є», споруди 1,2,4,5;

- стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Ѕ чистину вартості автомобіля TOYOTA RAV 4, 2004 року випуску в розмірі 116 000 грн.

- стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі сплаченого судового збору за подання позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог в розмірі 2000 грн., заяви про забезпечення доказів в розмірі 400 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Обґрунтовує свої позовні вимоги зокрема тим, що 13 березня 2005 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_1 , зареєстрований виконавчим комітетом Випасненської сільської ради, актовий запис № 10. За час шлюбу з Відповідачкою було придбане наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. А, який має загальну площу 58,1 кв.м., житлову площу 37,3 кв.м., літня кухня літ. «Б», гараж-літня кухня літ. «В», комора літ. «Г», сараї літ. «Д», «Ж», «З», вбиральня літ. «Є», споруди 1,2,4,5.; автомобіль TOYOTA RAV 4 2004 року випуску. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені, наразі вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. За час шлюбу відповідачка здійснила відчуження TOYOTA RAV 4 2004 року випуску без згоди позивача та надання йому відповідної частки грошей від відчуження спільного майна подружжя. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, позивач декілька разів звертався до Відповідачки із проханням врегулювати спірні відносини, щодо поділу належного їм на праві спільної сумісної власності майна. Однак Відповідачка нехтує правом позивача, відмовляє йому в користуванні та володінні належною йому часткою спірного майна. Не маючи змоги добровільно врегулювати спір, та вплинути на Відповідачку, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом задля захисту своїх прав та законних інтересів.

Процесуальні дії.

27.07.2020 року позивач подав до суду заяву про витребування доказів та заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя було залишено без руху.(а.с.21)

Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя у порядку спрощеного позовного провадження.(а.с.28-29)

Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року було клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування доказів було задоволено, зобов`язано приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П. (адреса: АДРЕСА_2 ) надати належним чином посвідчену копію нотаріальної справи, щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого було проведено договір купівлі-продажу серії та номер 177 від 07.02.2019 року; зобов`язано ТСЦ МВС в Одеській області № 5143 (адреса: м. Білгород-Дністровський, вул. Гагаріна, 4) надати інформацію з відповідними підтверджуючими документами (технічний паспорт, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, договір купівлі-продажу, тощо) про зареєстровані на праві власності транспортні засоби за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в період з 2017 по 2020 роки та вчинені правочини ОСОБА_1 щодо придбання, відчуження транспортних засобів в період з 2017 по 2020 роки. (а.с.36-37)

Ухвалою суду від 23 вересня у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя було відмовлено.(а.с.38-39)

12.10.2020 року від представника відповідачки адвоката Шаркевича Я.В., який діє на підставі ордеру, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.(а.с.42)

Ухвалою суду від 12.10.2020 року було відкладено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, на 04.11.2020 року.(а.с.46)

04.11.2020 року до канцелярії суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_3 про виклик свідків.(а.с.51-52)

Ухвалою суду від 04.11.2020 року задоволено клопотання адвоката Шаркевича Я.В. про виклик свідків. Відкладено розгляд справи на 18 січня 2021 року о 10 годині 00 хв.(а.с.59-60)

Ухвалою суду від 18.01.2021 року було відкладено розгляд справи.(а.с.64)

Ухвалою суду від 16.02.2021 року було відкладено розгляд справи за вищезазначеним позовом на 29 березня 2021 року.(а.с.68)

16.04.2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Садовський В.Є. подав до канцелярії суду заяву про виклик свідків.(а.с.82-83)

19.04.2021 року до канцелярії суду надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Садовського В.Є. про збільшення позовних вимог.(а.с.90)

Ухвалою суду від 24 квітня 2021 року було прийнято заяву представника ОСОБА_2 адвоката Садовського В.Є. про збільшення позовних вимог, задоволено заяву про виклик свідків в судове засідання, призначене на 07.06.2021 року.(а.с.132-133)

07.06.2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Садовський В.Є. подав до канцелярії суду заяву у якій просив відкласти розгляд справи, призначений на 07.06.2021 року.

12.07.2021 року від представника відповідачки адвоката Шаркевича Я.В. надійшла заява у якій останній просив відкласти розгляд справи, призначений на 12.07.2021 року.

У судове засіданні 10.08.2021 року сторони з`явились.

Представник позивача адвокат Садовський В.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволені.

Представник відповідачки адвокат Шаркевич Я.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд залишити їх без задоволення.

Відповідачка в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнала у повному обсязі, при цьому пояснила, що спірний автомобіль TOYOTA RAV 4 2004 року випуску був відчужений в період шлюбу, а грошові кошти від його продажу витрачені на потереби сім`ї. Стосовно поділу спірного будинку зазначила, що у 2018 році її батько ОСОБА_4 відчужив належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та кошти з продажу квартири подарував їй задля придбання будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином вказаний будинок придбано не на спільні кошти подружжя, а на кошти її батька, які останній отримав з продажу квартири у заявку з чим позовні вимоги в частині поділу будинку також не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, та додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 березня 2005 року позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Випасненської сільської ради, актовий запис №10, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с.6).

Під час розгляду справи встановлено, що в період шлюбу сторони придбали житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. «А», який має загальну площу 58,1 кв.м., житлову площу 37,3 кв.м., літня кухня літ. «Б», гараж-літня кухня літ. «В», комора літ. «Г», сараї літ. «Д», «Ж», «З», вбиральня літ. «Є», споруди 1,2,4,5.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.02.2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 177 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продали, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином право власності на спірний житловий будинок було зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 217585310 від 24.07.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. (а.с. 54-57, а.с.4)

Також судом встановлено, що в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу №5143/2018/1187870 від 2018 року сторонами було придбано автомобіль TOYOTA RAV4, д/н НОМЕР_2 , 2004 року випуску. Право власності на спірний автомобіль було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 (а.с. 79)

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля №5581/20/001850 від 15.07.2020 року ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_4 купив автомобіль TOYOTA RAV4, д/н НОМЕР_3 , 2004 року випуску.

Згідно звіту про незалежну оцінку автомобіля TOYOTA RAV4, д/н НОМЕР_3 , 2004 року випуску, ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 15.04.2021 року складає 232476,00 грн. (а.с. 93-121)

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Стосовно позовних вимог щодо визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у цій частині у зв`язку з тим, що під час розгляду справи встановлено, що спірний будинок було придбано сторонами в період шлюбу. Суд не бере до уваги заперечення відповідачки стосовно того, спірний будинок було придбано за грошові кошти які були подаровані ОСОБА_1 її батьком - ОСОБА_4 , які останній отримав з продажу квартири, належної йому на праві власності, оскільки вказані доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні ст..ст. 76-80 ЦПК України, у зв`язку з чим при здійсненні поділу спірної квартири суд виходить з презумпції рівності часток подружжя.

Наявність в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2018 року, за яким батько відповідачки ОСОБА_4 продав належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , не є беззаперечним доказом того, що кошти, вилучені від її продажу були використані на купівлю житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим суд відхиляє відповідні твердження відповідачки з приводу заперечення позову у цій частині вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 стосовно стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Ѕ чистину вартості автомобіля TOYOTA RAV 4, 2004 року випуску в розмірі 116 000 грн. суд приходить до висновку про необхідність відмовити у цій частині вимог оскільки в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що спірний автомобіль TOYOTA RAV 4 2004 року випуску був відчужений в період шлюбу, а грошові кошти від його продажу витрачені на потереби сім`ї. При цьому, в судовому засіданні позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 , використала отримані кошти від відчуження автомобіля не на кориться сім`ї. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Ѕ чистину вартості автомобіля TOYOTA RAV 4, 2004 року випуску в розмірі 116 000 грн., не підлягають задоволенню.

Оцінка Суду.

За таких обставин, судом встановлено, що спірне майно, а саме те, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, та набутий ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370,372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна

Враховуючи викладене суд вважає за можливе і доцільне здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні такого поділу майна судом дотримано вимоги ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя при поділі майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Щодо судових витрат

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтвердженні витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволені частково, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1000,00 грн.

Вимога про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судового збору в розмірі 420,40 грн., який було сплачено позивачем за подання заяви про забезпечення доказів не підлягає задоволенню оскільки у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову судом було відмовлено.

Крім того, позивач ОСОБА_8 просить стягнути відповідачки ОСОБА_1 витрати, понесені ним на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Судом встановлено, що 24.07.2020 року між позивачем та адвокатом Садовським В.Є. було укладено договір про надання юридичної допомоги, на підставі якого позивачем було сплачено 7000 грн. за надання правової допомоги, на підтвердження чого надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 15.04.2021 року,у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість задоволення вказаних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 370,372 ЦК України, ст. 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на Ѕ частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. «А»,який має загальну площу 58,1 кв.м., житлову площу 37,3 кв.м., літня кухня літ. «Б», гараж-літня кухня літ. «В», комора літ. «Г», сараї літ. «Д», «Ж», «З», вбиральня літ. «Є», споруди 1,2,4,5.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_4 , судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1000,00 грн.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_4 ,втрати на правову допомогу в розмірі 7000, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський