Справа № 372/2742/20
Провадження № 2-210/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Тищенко І.Д.,

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_6., ОСОБА_5.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» через свого представника звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 10.07.2008 року Акціонерно-комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», уклав з ОСОБА_2 Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0, відповідно до якого останньому було надано грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США, строком до 10.07.2015 року у розмірі 14,00% річних. В свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язався погасити отриманий кредит та відсотки за його користування протягом встановленого графіку погашення заборгованості за кредитом. Також на забезпечення вказаного кредитного зобов`язання 10.07.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань перед банком, що виникли з договору кредиту в повному обсязі, а відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Свої зобов`язання банк виконав надавши ОСОБА_2 обумовлену договором суму кредиту. Банк скористався своїм правом згідно ст. ст. 512, 514 ЦК України, уклавши 20 квітня 2012 року з ТОВ «Кредекс Фінанс» Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01.08.2018 року ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Відповідач умови Договору кредиту не виконував, за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 19.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 105 676,31 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 2 828 246,79 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 38 095,24 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 1 019 554,34 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 23 402,84 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 626 337,23 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 44 178,23 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 1 182 355,22 грн. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору №0 від 10.07.2008 року, з огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню вказаних кредитних коштів у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді солідарного стягнення інфляційних витрат та 3 % річних з відповідачів, стягнення понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 5487,89 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн..

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2021 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду, відмовлено.

Ухвалою суду від 18 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, надав до суду письмові докази, крім того зазначив, що заявлені позовні вимоги є іншим предметом позовних вимог в розрізі наявних вже судових рішень винесених Обухівським районним судом Київської області до відповідачів.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечив, та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність підстав для стягнення грошових коштів з відповідачів з зазначених позивачем підстав, просив застосувати строки позовної давності, крім того повідомив, що позивач не набув право вимоги за вказаним договором, а Обухівським районним судом Київської області вже вирішувалось питання про стягнення цим самим позивачем з цих самих відповідачів заборгованості.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 10.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обов`язків якого виступає - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0.

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 40000,00 (сорок тисяч) доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, визначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 193628,00 гривень (сто двадщть сім тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень 30 копійок) за курсом Національного Банку України на день укладення Договору кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору, за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00% річних.

Відповідно до умов Договору кредиту - нарахування процентів за Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 1.2.2. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 10.07.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Відповідно до п. 1.4. Договору - цільове призначення кредиту - кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, а саме на: придбання автомобіля Jeep Wrangler.

10.07.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 10.07.2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки - поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 , усіх його зобов`язань за Кредитом, що виникли з Договору кредиту №0 від 10.07.2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п.1.3. - поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідно до п.1.4. - відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №2-221-11 від 20.04.2011 року було стягнуто з відповідачів солідарно загальну заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 року в розмірі 55601 доларів США 01 цент, що еквівалентно 442995,48 гривень.

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанси» було укладено Договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №0 та договором поруки №216408.

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінале» за № 01/08-2018 від 01 серпня 2018р. «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (КОД ) змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (КОД ), в зв`язку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» виступає правонаступником прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс».

В позовній заяві позивач зазначає, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 19.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 105 676,31 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 2 828 246,79 грн. (Два мільйони вісімсот двадцять вісім тисяч двісті сорок шість гривень 79 копійок), з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 38 095,24 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 1 019 554,34 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 23 402,84 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 626 337,23 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 44 178,23 дол.США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2020 року становить 1 182 355,22 грн.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - Це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст.. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Представником позивача зазначено, про те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 0 від 10.07.2008 року, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Однак пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

З огляду на зазначені норми ЦК України, ПАТ «УкрСиббанк» скористався своїм правом, згідно ст. ст. 512, 514 ЦК України, уклавши 20 квітня 2012 року з ТОВ «Кредекс Фінанс» (ТОВ «Вердикт Капітал») Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором та за договором поруки.

Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року, Клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов`язується відступити Фактору ТОВ «Кредекс Фінанс» (ТОВ «Вердикт Капітал») права вимоги за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати Права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити Ціну продажу, передбаченого цим договором.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовлено повністю, рішення набрало законної сили.

Зокрема рішенням суду підставою для відмови заявлених позовних вимог стало відсутність наявності копії акту приймання-передачі у підтвердження того факту, що сторонами договору факторингу було підписано вказаний акт та передано право вимоги за кредитами.

Крім того щодо виконання вищезазначеного Обухівського районного суду Київської області по справі №2-221-11 від 20.04.2011 року згідно ухвали Обухівського районного суду Київської області від 11.04.2014 року було відмовлено в заміні сторони виконавчого провадження стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); факторингу (гл. 73 ЦК України).

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 грудня 2018 року по справі № 643/4902/14-ц.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

ВС зауважив, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Тому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 2-3897/10.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником (процесуальне правонаступництво) відбувається виключно за відповідним рішенням суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 682/952/17.

Таким чином, враховуючи, що в задоволенні заяви ТОВ «Кредекс Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження судом було відмовлено, а 3% річних та інфляційні збитки нараховані позивачем в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання відповідачами рішення суду, тобто невиконання зобов`язання на стадії виконання судового рішення, позивач наразі не набув статусу нового кредитора (стягувача), що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника його обов`язку.

Як вбачається з вищезазначеного рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №2-221-11 від 20.04.2011 року, ПАТ «УкрСиббанк», як первісний кредитор, скористався своїм правом дострокової вимоги всієї суми боргу, передбаченого ст.1050 ЦК України та кредитним договором, звернувшись до відповідачів з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, а також нарахованих відсотків та пені.

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» в зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов договору, змінив строк виконання зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0 від 02.08.2007 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом банк скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 15.06.2011 року.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Враховуючи, що кредитний договір між Акціонерно-комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено в іноземній валюті та заборгованість виникла саме у іноземній валюті, не дивлячись на те, що рішенням суду було стягнуто заборгованість в гривневому еквіваленті, інфляційні збитки в даному випадку не нараховуються.

Звернення представника позивача з заявленими позовними вимогами у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №0 від 10.07.2008 року та настання наслідків такого порушення у вигляді стягнення з відповідачів солідарно інфляційних витрат та 3% річних суд вважає не спростованим доказами наявними в матеріалах справи.

З приводу доводів представника відповідачів щодо пропуску строків позовної давності, то останні не заслуговують на увагу, адже Велика Палата Верховного Суду 8 листопада 2019 року в своїй постанові по справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову стягненню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 82,141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко