КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/16104/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/12017/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Б.Л.А.Н.К.»

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.Л.А.Н.К.» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та зміни формулювання звільнення, -

в с т а н о в и в :

у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Б.Л.А.Н.К.», в якому з просив визнати незаконним та скасувати наказ від 10.07.2020 про звільнення його з посади головного бухгалтера на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також змінити формулювання причин звільнення та вважати звільненим на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 19.06.2020.

В обґрунтування позову зазначав, що він працював у відповідача на посаді головного бухгалтера.

Наказом директора від 18.03.2020 оголошено простій і зупинено роботу товариства на період з 18.03.2020 до моменту закінчення карантинних заходів, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Працівників ТОВ «Б.Л.А.Н.К.» вказаним наказом звільнено від обов`язків бути присутніми на робочих місцях під час простою.

Наказом директора від 09.06.2020 оголошено закінчення простою і відновлено роботу товариства з 10.06.2020.

Зазначеним наказом зобов`язано працівників відповідача бути присутніми на робочих місцях та приступити до виконання своїх обов`язків з 10.06.2020. Вказаний наказ він отримав 16.06.2020.

У зв`язку з тим, що він не мав змоги приступити до виконання своїх обов`язків, 17.06.2020 на адресу відповідача направив лист із викладенням причин, який відповідач отримав 19.06.2020.

Крім того, оскільки відповідач систематично не виконує законодавство про працю, а саме порушує строки виплати заробітної плати, ним на адресу відповідача 17.06.2020 направлено заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 17.06.2020. Зазначена заява отримана відповідачем 19.06.2020.

У вересні 2020 року за допомогою порталу електронних послуг Пенсійного фонду України він дізнався про своє звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за прогул.

Вважає, що ТОВ «Б.Л.А.Н.К.», отримавши 19.06.2020 його заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України зобов`язаний був звільнити за вказаною статтею, про що видати відповідний наказ та внести запис до трудової книжки.

Всупереч вимогам законодавства директором 10.07.2020 його протиправно звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ «Б.Л.А.Н.К.» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а не на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09.06.2021 у позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що він не мав змоги приступи до виконання своїх трудових обув`язків після закінчення простою, про що повідомив відповідача. Наказ про закінчення простою отримано ним лише 16.06.2020. Відповідач, отримавши він нього заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України мав або видати наказ про звільнення або відмовити у задоволенні заяви, проте директор шість робочих днів з 19.06.2020 по 26.06.2020 включно будь - яких дій не вчинив, натомість штучно створив підстави для подальшого звільнення із посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Суд не звернув уваги на те, що доповідна записка фінансового директора та акти про відсутність його на робочому місці складені 10.07.2020 о 17 год 50 хв та о 18 год 02 хв, тоді як наказ про звільнення направлено йому 10.07.2020 о 14 год 09 хв, що свідчить про те, що підстави для звільнення були встановлені уже після звільнення. Крім того, звільнення працівника з роботи оформлюється наказом складеним або за типовою формою № П-4, затвердженою наказом Держкомстату від 05.12.2008 № 489, або в довільній формі. Самостійна розроблена установою форма наказу повинна містити всі необхідні реквізити типової форми. Проте всупереч вимогам у наказі відсутнє формулювання підстав для звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.12.2017 наказом № 20-к ТОВ «Б.Л.А.Н.К» ОСОБА_1 прийнятий на роботу до на посаду головного бухгалтера з 07.12.2017.

18.03.2020 наказом директора «Про оголошення простою на ТОВ «Б.Л.А.Н.К.» оголошено простій і зупинено роботу товариства на період з 18.03.2020 до моменту закінчення карантинних заходів, встановлених Кабінетом Міністрів України. Працівників ТОВ «Б.Л.А.Н.К.» вказаним наказом звільнено від обов`язків бути присутніми на робочих місцях під час простою.

Наказом директора від 09.06.2020 оголошено закінчення простою і відновлено роботу товариства з 10.06.2020.

Копію зазначеного наказу позивач отримав 16.06.2020 .

17.06.2020 позивачем на адресу відповідача направлено заяву з проханням розглянути можливість його роботи у дистанційному режимі з метою обмеження контактів у громадському транспорті та уникнення зараження коронавірусною інфекцією та заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 17.06.2020. Зазначені заяви отримані відповідачем 19.06.2020.

Згідно доповідних записок фінансового директора ТОВ «Б.Л.А.Н.К» Шульги Т.М. позивач був відсутній на робочому місці 10.06.2020, 11.06.2020, 12.06.2020, 15.06.2020, 16.06.2020, 17.06.2020, 18.06.2020, 19.06.2020, 22.06.2020, 23.06.2020, 24.06.2020, 25.06.2020, 26.06.2020.

Відсутність на робочому місці позивача у ці дні також підтверджується відповідними актами.

Відповідач 26.06.2020, 02.07.2020 та 06.07.2020 направляв позивачу листи з проханням повідомити про причини відсутності на роботі, однак жодної відповіді отримано не було.

10.07.2020 наказом № 10/к ТОВ «Б.Л.А.Н.К» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Цього ж дня виплачено заробітну плату у розмірі 5 385,07 грн відповідно до платіжного доручення від 10.07.2020 № 399 та відомості на виплату грошей від 10.07.2020 № 128.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення відповідача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства та відсутністю доказів порушення трудового законодавства відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

За обставинами справи встановлено, що позивач після закінчення простою на підприємстві на роботу не вийшов.

Після отримання наказу про закінчення простою 16.06.2020, на наступний день ОСОБА_1 поштою направив на адресу відповідача заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 17.06.2020, яка отримана відповідачем 19.06.2020. Про будь - які підстави для такого звільнення, а саме через які порушення трудового законодавства відповідачем позивач вважає для себе неприйнятним продовжувати роботу у заяві не зазначено.

Крім того, того ж дня позивач направив заяву з проханням розглянути можливість його роботи у дистанційному режимі з метою обмеження контактів у громадському транспорті та уникнення зараження коронавірусною інфекцією. У цій заяві позивач повідомив, що він не має змоги прибути на роботу через віддаленість робочого місця від його місця проживання та необхідність витрати 1 год 30 хв на дорогу до роботи.

Відтак відповідач одночасно отримав від позивача дві взаємовиключні заяви, одна з проханням продовжити роботу, але у дистанційному режимі, друга - про звільнення через порушення відповідачем трудового законодавства, проте без вказівки на такі порушення.

Для розгляду даних питань на співбесіду з керівництвом позивач не з`явився.

Листом від 26.06.2020 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення заяви про звільнення,зазначивши, що у заяві не вказано, які порушення трудового законодавства має на увазі позивач, а роботодавець не визнає будь - яких порушень законодавства про працю. У цьому листі відповідач вкотре звертається з проханням до позивача вийти на роботу або повідомити про поважність причин не виходу на робоче місце.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач не надав будь - яких доказів порушення трудового законодавства з боку відповідача, а тому суд дійшов правильних висновків про відсутність підстав для звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повинен був у день отримання заяви вирішити питання про його звільнення або про відмову у звільненні не впливають на вирішення питання про наявність підстав для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Для вирішення цього питання відповідач принаймні повинен з`ясувати у позивача які порушення трудового законодавства останній має на увазі, проте через відсутність позивача на робочому місці дане питання з`явувати не вдалося. До того ж у іншій заяві, поданій у той же день, позивач висловив бажання продовжити роботу, але у дистанційному режимі.

У разі задоволення заяви про звільнення видається наказ про звільнення. Чинне трудове законодавство не регламентує яким чином оформлюється відмова у задоволенні заяви. Разом з тим, відсутність наказу про звільнення вказує на те, що позивач вважається працюючим, а відтак має належним чином виконувати свої трудові обов`язки та дотримуватися трудової дисципліни, а у разі незгоди з погодженням його звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, вирішувати питання у встановленому законом порядку, у тому числі і шляхом судового захисту.

26.06.2020 відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні його заяви про звільнення, проте навіть після отримання такої відмови позивач на роботу не вийшов, проти чого сам не заперечує.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач з 19 по 26 червня 2020 року не розглядав його заяву про звільнення не впливають на висновки суду щодо законності звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відповідач 02 та 06 липня 2020 року ще направляв позивачу листи з проханням вийти на роботу чи повідомити поважні причини не виходу на роботу, і лише не отримавши будь - яких відповідей 10.07.2020 видав наказ про звільнення за прогул без поважних причин.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки позивач не вийшов на роботу після закінчення простою на підприємстві відповідач мав законні підстави для його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Факт не виходу на роботу з 16.06.2020 (з часу отримання позивачем наказу про закінчення простою) по 10.07.2020 (дата звільнення) позивачем не заперечується. Будь - яких доказів на підтвердження поважності причин не виходу на роботу позивач не надав.

У підтвердження обставин щодо не виходу позивача на роботу без поважних причин відповідач надав доповідні записки та акти.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Оскільки позивач не заперечує обставин щодо невиходу його на роботу після закінчення простою на підприємстві доводи апеляційної скарги щодо складання доповідної записки та акту після видачі наказу про звільнення не можна визнати обґрунтованими. До того ж доповідні записки та акти складалися неодноразово, а не лише у день видачі наказу про звільнення. Крім того, день звільнення вважається останнім робочим днем.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття іможе бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 13.09.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук