Справа № 234/2938/21
Провадження № 2/234/2243/21
06 грудня 2021 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Романенко К.С.,
за участю секретаря Коваленко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Краматорську у порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -
04.03.2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що 13.09.2020 року близько 16 год. 15 хв. в Донецькій області, у м. Краматорськ, по вул. Сіверській відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "GREAT WALL VOLEEX", р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Оскільки позивач є сином загиблого,то у зв`язку позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася моральній шкоді.
Оскільки позивачу шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки, і управління яким здійснював водій, який по відношенні до позивача являється третьою особою, у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачу таку спричинену шкоду, а у позивача виникло право на одержання компенсації такої шкоди.
Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була не застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 13.09.2020 року.
30.12.2020 року за результатами проведенного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за який передбачена відповідальність за ст. 286 КК України, було винесено Постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.І ст. 284 КПК України.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв 'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що Позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК 5 країни, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає.
Керуючись положеннями Закону №1961-IV, представник позивача, 30.11.2020 року повідомив МТСБУ про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування. Проте, МСБТУ моральну шкоду не відшкодовує, у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тому на думку позивача моральну шкоду повинен відшкодувати відповідач.
Враховуючи вищенаведене просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000,00 моральної шкоди заподіяною смертю батька, а також стягнути з відповідача 10 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Окрім того, просив продовжити строк надання доказів сплати судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Ухвалою суду від 18.05.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Про дату, місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача ОСОБА_5 до суду надав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі та участі позивача, наполягав на позовних вимогах та не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач про дату, місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, проте до суду не з`явився. Жодного клопотання або заяви до суду не надсилав, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
13.09.2020 року приблизно о 16.00 годин, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не маючи водійського посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, перебуваючи під впливом наркотичних речовин, діючи в порушення п.п. 2.1., 2.9. Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем "Great Wall Voleex" реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині вул. Залізнична з боку залізничного вокзалу у м. Краматорську Донецької області, в районі опори ЛЕМ №217 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у Краматорській міській лікарні.
За даним фактом 13.09.2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно ч. 2 ст 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За правилами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України).
За правилами ст.21 Закону України №1961?IV «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22 Закону №1961?IV).
У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961?IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961?IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст.38 Закону №1961?IV зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Законом №1961?IV).
Крім того у постанові від Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961?IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 13.09.2020 року приблизно о 16-00 годині керував транспортним засобом без посвідчення на право керуванням транспортним засобом відповідної категорії, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була не застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 13.09.2020 року.
30.11.2020 року представником позивача здійснені дії на виконання положень Закону №1961-IV шляхом повідомлення МТСБУ про настання страхового випадку із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування.
МСБТУ відшкодування моральної шкоди не відбулось.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як вказала Об`єднана палата КЦС ВС у постанові № 235/3191/19 від 14.06.2021, вирішення питання про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Відповідачем існування таких обставин перед судом не доведено.
Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 270 від 14.09.2020 встановлено, що при проведенні дослідження трупа ОСОБА_4 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми грудної клітини, тазу, щийного відділу позвононку, правого стегна, голови, лівого плечового суглобу, вкриті переломи 4-9 ребр зліва по лінії, яка з`єднує передньо-підпахвову та лопаткову з розривом плеври в області 8-го ребра, повний розрив лівого крестцово-повздовжного счленіння , переломи обох гілок лівої лонної кістки, лівої сидалищної кістки, верхньої гілки правої лонної кістки з наявністю зачеревної гематоми з обох сторін, розрив міжпозвонкового диску між 5 та 6 шийними позвонками, закритий четерезвентальний перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритий вивих лівого плечового суглобу, закрита черепно-мозкова травма, множинні забої, різані рани лобної кістки голови, обличчя, садна лівого ліктьового суглобу, садна лівого стегна, лівої голені, лівої стопи, очаговий крововилив у м`які тканини лобної області голови зліва з боку внутрішньої поверхні, очаговвий крововилив під м`якими мозковими оболонками потиличної долі правої великої напівкулі та правої напівкулі : мозжечку, набряк головного мозку та легень, які утворились від дії тупих тертих предметів в умовах ДТП при наїзді легкового автомобіля, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.
Тобто вбачається, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок отриманих в результаті ДТП травм.
Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру душевних страждань позивача, непоправної втрати близької людини, враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості. Суд приймає до уваги, що втрата близької людини спричинила та буде спричиняти в подальшому душевні страждання позивачу, ці обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою додаткові зусилля для організації свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивача не можливо.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом ("Станков проти Болгарії").
Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що позивачеві було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (батька), який загинув внаслідок ДТП, яке відбулось 13.09.2020 року близько 16 год. 15 хв., що підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".
Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, суд вважає необхідним встановити позивачу строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п. 5 ч. 7ст. 265 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263?265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 2270, 00 гривень
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачу ОСОБА_1 подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи.
Згідно п. 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 13.12.2021 року на 11 год. 20 хв.
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Краматорського міського суду К. С. Романенко