ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди, завданої невиконанням судового рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди, завданої невиконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року у справі № 200/7261/13 з відповідачів на його користь з бюджету України було стягнуто 20 000 грн моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення.

Відповідачі рішення від 20.03.2013 року не виконують, не зважаючи на те, що незаконні дії та бездіяльність відповідачів у цій справі встановлені рішенням ЄСПЛ від 06.12.2018 року у справі «Аграчева та інші проти України», до якої залучена його заява, та постановою Верховного Суду від 01.04.2019 року.

Позивач зазначає, що правовідносини, які утворилися між сторонами, врегульовані, крім вищезазначених судових рішень, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.11.2007 року у справі «Заїченко проти України», яким встановлено, що такий борг є майновою шкодою в таких саме відносинах, а також і ст. 625 ЦК України.

Розмір боргу, який утворився в наслідок невиконання рішення від 20.03.2013 року, згідно ст. 625 ЦК України складає саму суму заборгованості, збільшену на інфляційні втрати та 3% річних, загальна сума заборгованості дорівнює 61 717 грн. 52 коп.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, завдану невиконанням рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року у розмірі 61 717 грн. 52 коп. і зобов`язати негайно сплатити борг.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 05 березня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Зобов`язано Державну казначейську службу України сплатити ОСОБА_1 заборгованість, що утворилася в наслідок невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/7261/13 від 20.03.2013 року з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 61 717 грн. 52 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.11.2017 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року залишено без змін.

14.12.2017 року ОСОБА_1 направив до Державної казначейської служби України заяву для виконання копію рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року, ухваленого у цивільній справі № 200/7261/13, дана заява надійшла до зазначеного адресата 18.12.2017 року та була зареєстрована за № 3-13-2935.

Листами від 20.12.2017 року за № 5-13/7866 та від 20.05.2019 року № 5-11-11/8715 Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 , що для виконання зазначеного рішення суду йому необхідно надати також оригінал виконавчого листа про відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету.

Встановлено, що підтвердив представник відповідача, вищезазначене рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року з заявою позивача про його виконання на час розгляду даної справи так і перебуває в Державній казначейській службі України, рішення є невиконаним.

Незаконні дії та бездіяльність відповідачів по невиконанню зазначеного рішення суду встановлені рішенням ЄСПЛ від 06.12.2018 року у справі «Аграчева та інші проти України» (заява №11109/09 та 3 інші заяви), до якої приєднана заява позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки зазначене рішення суду відповідачем на час розгляду даної справи не виконано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В порушення зазначених норм закону відповідач свої зобов`язання не виконав та грошові кошти, стягнуті за судовим рішенням від 20.03.2013 року, що вступило в законну силу, не повернув позивачу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позивних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 3% річних та інфляційних витрат.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги розрахунки, надані позивачем, які не спростовані відповідачем, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про зобов`язання відповідача сплатити ОСОБА_1 заборгованість, що утворилася внаслідок невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року у справі № 200/7261/13 з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: