Справа 487/2560/20
Провадження № 22- ц/812/2335/21
У Х В А Л А

15 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В., Ямкової О.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2021 року за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2021 року позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 надати безперешкодний та безоплатний доступ представникам (працівникам) АТ «ОГС «Миколаївгаз» до квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , для виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року по справі № 487/5804/16-ц.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Миколаївгаз» 2102 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , 02 грудня 2021 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, а апелянту надано строк який не може перевищувати десяти днів з моменту отримання ним копії даної ухвали для усунення недоліків, вказаних в цій ухвалі. А саме, апелянту необхідно було надати : апеляційну скаргу, форма і зміст якої повинен відповідати вимогам ст. 356 ЦПК України; заяву про поновлення процесуального строку із зазначенням поважних підстав для його поновлення та належних доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку; сплатити 3153 грн. судового збору.

На виконання цієї ухвали суду ОСОБА_1 надіслав заяву про усунення недоліків в якій вказав, що надає докази про неможливість сплати судового збору та в додатках перелічив:

1.постанови державного виконавця про накладення арешту;

2. повідомлення про вчинення злочину;

3. супровідний лист від 03 грудня 2021 року( для пояснення причини пропуску процесуального строку).

Як вбачається з апеляційної скарги, 05 серпня 2021 року ухвалене оскаржене рішення суду. В апеляційній скарзі відповідач вказує, що копію цього рішення він отримав 05 серпня 2021 року. Однак з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 02 грудня 2021 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою до суду вона повинна бути подана в передбачений законом строк. Так, відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга, зокрема на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Можливість поновлення строку на апеляційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин передбачена також статтею ст. 354 ЦПК України.

Частиною 4 ст. 357 ЦПК України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга клопотання про поновлення процесуального строку не містить. Заяви про поновлення строку до апеляційної скарги не додано. Такої заяви відповідач не надав і після залишення його апеляційної скарги без руху, в якій йому, серед іншого, запропоновано надати.

Посилання апелянта на супровідний лист від 03 грудня 2021 року, як на пояснення причин пропуску строку не заслуговує на увагу. Даним супровідним листом надсилаються до суду тільки матеріали заяв ОСОБА_1 з відповідними номерами проваджень і він не містить інформації стосовно поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду від 05 серпня 2021 року. А тому цей лист не може бути доказом на підтвердження цих обставин.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (ст. 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

У рішенні у справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2015 Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії" ).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).

Враховуючи, те що апеляційна скарга подана після закінчення строків визначених ст. 354 ЦПК України і особа яка подала апеляційну скаргу не порушує питання про поновлення цього строку та на виконання ухвали без руху не надає заяви про поновлення строку, а безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції, у відкритті апеляційного провадження у справі слід відмовити.

Судовий збір апелянтом також сплачено не було. Що стосується посилання ОСОБА_1 на неможливість сплати судового збору та надання ним на підтвердження цього постанов державного виконавця про накладення арешту, то це не є доказами скрутного майнового стану апелянта.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Так само відповідачем на виконано вимоги ст.356 ЦПК України щодо форми і змісту апеляційної скарги.

Оскільки, вимоги ухвали від 07 грудня 2021 року залишилися не виконаними, то на підставі п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2021 року у даній справі слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2021 року за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді