ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1506/21
УХВАЛА

30 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалуХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2014 року, суддя Салоїд Н.М., у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання,

встановив:

26 серпня 2021 року на вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження та одночасно звернувся з заявою про поновлення цього строку.

В даній заяві апелянт зазначив, що не був повідомлений про розгляд заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, не отримував повісток про розгляд даної заяви та не отримував оскаржуваної ухвали. Також як на поважність пропуску строку ОСОБА_1 вказав, що з березня 2010 року по лютий 2016 року відбував покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Правова конструкція вищезазначеної норми ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення то строк на апеляційне оскарження може бути поновлений лише за наявності двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на апеляційне оскарження пропущений внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Отже, у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1 і 2 частини другої статті 358 ЦПК України.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказує на те, що строк на апеляційне оскарження ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2014 року пропущено ним з поважних причин.

Перевіряючи наведені доводи апелянта суд встановив, що в матеріалах справи міститься копія довіреності від 09 листопада 2012 року, видана начальником Шепетівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області № 98 полковником внутрішньої служби Антименюком Л.П., зі строком дії до 26 листопада 2017 року, якою ОСОБА_1 доручає ОСОБА_2 представляти його інтереси у всіх судових органах (т. 1, а.с. 216), а також міститься розписка, якою ОСОБА_2 повідомлено про час та місце розгляду справи за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, що відбулося 12 лютого 2014 року о 17 год. 00 хв.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України (в редакції ЦПК України від 2004 року) сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України (в редакції ЦПК України від 2004 року) представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Частиною п`ятою статті 76 ЦПК України (в редакції ЦПК України від 2004 року) встановлено, що вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Оскільки ОСОБА_2 була представником ОСОБА_1 в суді, (т. 1, а.с. 216), була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції (т. 1, а.с. 219), тому колегія суддів доходить висновку, що апелянт ОСОБА_1 був також повідомлений про розгляд даної справи у суді першої інстанції, в тому числі і про судове засідання 12 лютого 2014, у якому постановлена оскаржувана ухвала.

Також, суд звертає увагу, що після постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_2 неодноразово зверталася до суду з скаргами на дії державного виконавця, вчиняла інші процесуальні дії в даній справі, що також є підтвердженням її обізнаності з оскаржуваною ухвалою суду (т. 2, а.с. 2-5, т. 4, а.с. 38-41).

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, §34, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд в ряді рішень зазначає: якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata (рішення у справах «Устименко проти України», «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії» та ін.). На важливості дотримання принципу стабільності судових рішень наголошує і Верховний Суд, зокрема, в постанові Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року №552/137/15-ц, в ухвалах від 01 жовтня 2018 року у справі №757/21408/17-ц, від 19 листопада 2018 року у справі №753/23587/16-ц, від 14 січня 2019 року у справі №1805/4363/2012.

Колегія суддів зазначає, що апелянт подав апеляційну скаргу на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2014 року зі спливом більше шести років з часу її постановлення, оскаржувана ухвала набрала законної сили, виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості по кредиту в сумі 172864,25 грн., пені та неустойки 1435,69 грн. триває вже понад п`ять років, що в своїй сукупності також суперечить принципу res judicata та враховується колегію суддів при вирішенні питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.

Оскільки апелянт був повідомлений про розгляд даної справи, при цьому апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, доказів поважності пропуску строку апеляційного оскарження суду не подав, тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 358, 389, 390 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалуХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2014 року, у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко