Справа №266/2165/21
Провадження №2/222/241/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

секретаря судового засідання Гранкіної О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2021 року до Володарського районного суду Донецької області, в порядку ст.31 ЦПК України, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спадкового майна, яка мотивована тим, що сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок площею 6,5300 га та 0,1300 га, розташованих на території Бойовської сільської ради. Сторони прийняли спадщину: позивач в порядку ст.1270 ЦК України, відповідач на підставі ст.1268 ЦК України. Посилаючись на відсутність згоди відповідачки з приводу розподілу спадкового майна, просив визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 6,5300 га та 0,1300 га, розташовані на території Бойовської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинити право спільної часткової власності на вказані земельні ділянки, стягнути з нього на користь відповідачки 1/2 частку вартості земельних ділянок.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 06.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

15.09.2021 року до суду надійшла мирова угода, за якою сторони дійшли згоди що відповідачка відмовляється від прав на спадкове майно на користь позивача; за позивачем визнається право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки; визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки є підставою для здійснення державної реєстрації за позивачем права власності на майно, визначене та затверджене мировою угодою; після затвердження мирової угоди відповідачка втрачає будь-які майнові та немайнові права на земельні ділянки. Також, сторони підтвердили, що ця угода підписана добровільно, умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують права, свободи та охоронювані законом інтереси сторін, держави та третіх осіб, про які відомо сторонам.

У судове засідання сторонине з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Надали письмову заяву в якій просили за їх відсутності затвердити мирову угоду, провадженні по справі закрити.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у їх відсутність.

Розглядаючи мирову угоду, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з вимогами ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі у разі, якщо її умови не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів цивільної справи, предметом мирової угоди є спадщина, а саме земельні ділянки площею 6,5300 га та 0,1300 га, розташовані на території Бойовської сільської ради.

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину в порядку ст.1270 ЦК України шляхом подання приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахніц Н.В. заяви про прийняття спадщини, а відповідачка ОСОБА_2 на підставі ст.1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений законом строк не заявила про відмову від неї.

Таким чином, за правилами ст.1278 ЦК України, частки кожного із спадкоємців є рівними та складають по Ѕ.

Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, то, відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту мирової угоди, спадкоємиця, яка прийняла спадщину, ОСОБА_2 відмовляється від спадщини, тобто від 1/2 частки земельних ділянок, на користь позивача ОСОБА_1 ..

Таким чином, за умовами мирової угоди відбувається відмова від спадщини та її перерозподіл, що суперечить положенням ст.ст.1273, 1280 ЦК України, оскільки такі дії відбулися після закінчення строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу.

Як роз`яснено в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Згідно з п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

За таких обставин, дійшовши висновку, що умови мирової угоди суперечать закону, зокрема положенням ст.ст.1273, 1280 ЦК України, суд відмовляє в затвердженні мирової угоди та продовжує підготовче судове засідання.

При цьому, суд вважає, що відмова у затвердженні мирової угоди не призводить до порушення конституційної засади судочинства рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, який реалізується в такому випадку у процесі доказування позовних вимог. У такому разі право на звернення до суду забезпечується можливістю апеляційного та касаційного оскарження рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст.207, 247, 258-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В затвердженні мирової угоди, укладеної 15.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спадкового майна відмовити та продовжити підготовче судове засідання.

Ухвала про відмову у затвердженні мирової угоди згідно ст.353 ЦПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О. Є. Вайновська