Провадження № 2/752/1322/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.06.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з жовтня 1995 року позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. 20.04.2018 року сторонами було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 . Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого, в будо приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мединською Н.В., який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що ознайомившись з текстом договору йому стало відомо, що в п.7 договору зазначено, що квартира придбана ОСОБА_2 за особисті кошти.

Вказані обставини не відповідають дійсності і позивач вважає, що придбана квартира є спільним майном подружжя в зв`язку з чим просить порядку поділу визнати за сторонами право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

11.11.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначає, що квартира, яка є предметом позову є особистою приватною власністю відповідача. На момент придбання спірної квартири позивач був обізнаний про джерело походження коштів для придбання квартири, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою позивача від 20.04.2018.

09.12.2019 року на адресу суду надійшли заперечення позивача на відзив відповідача.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2020 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 03.06.2020 року прийнято справу до свого провадження та призначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Представник позивач та позивач в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що кошти, за які була придбана квартира, позивач заробив, працюючи на будівництві, квартиру він обирав і він за неї розраховувався.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову, з підстав, зазначених у письмовому відзиві, зазначаючи на обізнаність позивача про умови укладання договору кіпівлі-продажу спірної квартири.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.10.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, остання придбала квартиру АДРЕСА_1 за ціною 400 000,00 грн.

Відповідно до пункту 7 вказаного договору, покупець купує квартиру за кошти, які є її особистою власністю на підставі договору дарування грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленою Т.К. 28.03.2018 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.04.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мединською Н.В., ОСОБА_1 обізнаний про те, що його дружина - ОСОБА_2 , купує квартиру АДРЕСА_1 , в особисту приватну власність за гроші, отримані нею за договором дарування грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленою Т.К. 28.03.2018 року.

Згідно з положеннями договору дарування грошових коштів від 28.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленою Т.К., ОСОБА_5 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 400 000,00 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В силу положень ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову, керуючись законодавством України, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення заявленого позивачем поділу шляхом визнання за позивачем права власності на частину спірної квартири, оскільки судом встановлено, що спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю відповідача, яке було придбано останньою хоча і у період зареєстрованого з позивачем шлюбу, однак за її особисті грошові кошти, про що позивачем було складено нотаріально посвідчену заяву, тому правовий режим спільного майна подружжя на спірне нерухоме майно не розповсюджується та поділу між подружжям не підлягає.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про поділ спільного майна подружжя, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя