Справа №333/4240/20
Провадження № 2/333/345/21
16 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Михайлової А.В., за участю: секретаря судового засідання Уляницької Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комінальні послуги за договором найму житлового приміщення з виселенням без надання іншого приміщення,
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за договором найму житлового приміщення та виселення із займаного приміщення без надання іншого приміщення.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справу без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду не надано.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» є власником будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
01.08.2015 року між позивачем (наймодавцем) і ОСОБА_1 (наймач) укладений договір найму житлового приміщення № 738, відповідно до якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування житлове приміщення для проживання своєї родини у кімнаті АДРЕСА_3 (а.с. 25-26).
Згідно п. 5.1. Договору № 738, розмір плати за наймане приміщення без комунальних послуг складає 400 гривень, включаючи ПДВ.
Відповідно до п.5.2. Договору № 738 наймач додатково сплачує витрати за комунальні послуги: електроенергію, холодну та гарячу воду, опалення, каналізацію та інші комунальні послуги.
Згідно п. 5.3. Договору № 738, плата за наймане приміщення сплачується наймачем наперед у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок ТОВ «СоцСфера».
Відповідно до п. 7.2. Договору № 738 наймач зобов`язався оплачувати за найм приміщення та комунальні послуги в установлений цим договором строк у повному обсязі.
Згідно п. 4.1. Договору № 738 термін найму складав 11 місяців.
Відповідно до п. 8.1. Договору № 738, по закінченню терміну дії Договору наймач зобов`язується передати наймодавцю наймане житлове приміщення впродовж п`яти днів з моменту закінчення терміну найма за Актом прийому-передачі, який повинен бути підписаний сторонами даного договору, скріплений печаткою та є невід`ємною частиною даного договору.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останній після закінчення дії договору, відповідачу було запропоновано підписати нові договори, а саме договір № 923/76-а від 01.05.2018 року, який він не підписав, є відповідний акт. Більш того, відповідач від підписання договору найма № 923/76-а від 01.04.2019 року та договору найма № 923/76-а від 01.03.2020 року також відмовився (акт від 01.04.2019 року та від 01.03.2020 року), акту прийому-передачі не підписував і надалі продовжував проживати у кімнаті № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 та користуватися комунальними послугами.
18.06.2020 року наймачу ОСОБА_1 ТОВ «СоцСфера» направлено лист з вимогою про виселення із займаного житлового приміщення та погашення заборгованості за договором найма житла (а.с.10).
В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що відповідач знаходяться або знаходилися в трудових відносинах з позивачем і вселилися в кімнату гуртожитку на підставі відповідного ордеру.
Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.
У відповідності зі ст. 127 ЖК Української РСР гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.
Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Згідно з п. 1 р. 2 Положення вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.
Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.
Згідно з п. 38 ч.1 «Примірного положення про гуртожитки» №208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду.
Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом.
Так, відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 10.1 Договору житлового приміщення № 1340/90 від 01.03.2020 року передбачені підстави його розірвання в односторонньому порядку, серед яких несплата наймачем платежів за наймане приміщення та/або компенсації комунальних послуг протягом 1 (одного) місяця. Пунктом 8.1. договору найму житлового приміщення визначено, що по закінченню терміну дії договору найму згідно з р. 4 або у разі дострокового припинення дії даного договору згідно з р. 10, наймач зобов`язаний передати наймодавцю наймане житлове приміщення впродовж п`яти днів з моменту закінчення терміну найму за актом прийому-передачі, який повинен бути підписаний сторонами даного договору, скріплений печаткою та є невід`ємною частиною даного договору.
Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом.
18.06.2020 року позивач скористався своїм правом передбаченим вищевказаним договором та достроково припинив укладений між сторонами договір найму житлового приміщення від 01.08.2015 року у зв`язку з систематичною несплатою наймачем ОСОБА_1 платежів за найм житла, направивши вимогу про погашення заборгованості та виселення наймача із займаного приміщення.
Відповідач не виконаввимогу позивача, в добровільному порядку не виселився із займаного житлового приміщення, при цьому продовжує користуватись ним та комунальними послугами, не оплачує їх належним чином.
Відповідно до ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначив, що судам, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що відповідачі знаходяться або знаходилися в трудових відносинах з позивачем і вселилися в кімнату гуртожитку на підставі відповідного ордеру. Таким чином положення ст.ст. 127, 128, 129 ЖК щодо підстав вселення у гуртожиток на дані правовідносини не поширюються. Частиною четвертою ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності.
З огляду те що, відповідач самоправно продовжує проживати в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності, вищезазначену заборгованість по оплаті за найм житлового приміщення та комунальні послуги не сплатив до теперішнього часу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно з підпунктами 1.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно підпункту 1.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні.
Оскільки позивачем подано позов, який містить вимоги майнового та немайнового характеру, за подачу позовної заяви до суду необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4204,00 гривні.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» сплатило судові витрати на загальну суму 4394,00 гривні.
Будь-яких заяв про повернення надмірно сплачених коштів від позивача до суду не надходило, а тому з відповідачів відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4204,00 гривні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 109, 116, 128, 129 ЖК Української РСР, ст.ст. 319, 321, 391, 526, 626, 628, 629, 785, 810 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комінальні послуги за договором найму житлового приміщення з виселенням без надання іншого приміщення, задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з кімнати № НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова