Справа № 753/8081/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про скасування реєстрації місця проживання, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення з жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування реєстрації місця проживання, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення з жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову зазначив, щона даний час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та неповнолітні діти останнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до листа Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 19.06.2018 року №101-5414/04 до органу реєстрації 21.03.2018 року надійшла заява громадянина ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання в АДРЕСА_2 . За результатами розгляду заяви було прийнято рішення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою. Підставою даної реєстрації стала письмова заява ОСОБА_1 про надання згоди на реєстрацію у вказаній квартирі відповідача.

14.07.2018 року за заявою ОСОБА_1 Дарницьким УП ГУНП у м. Києві було зареєстровано кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №252 за фактом підробки офіційних документів на квартиру АДРЕСА_1 . В рамках даного кримінального провадження була проведена судово-почеркознавча експертиза, за висновком якої всі підписи у документах, вилучених в Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у справі про реєстрацію місця проживання відповідача, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. На даний час досудове слідство триває, а особа, яка вчинила підроблення документів, не встановлена.

Позивач просив суд скасувати реєстрацію місця проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_1 , визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселити їх з даного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

05.08.2021 року відповідач ( ОСОБА_2 )подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 03.11.1987 року виконавчим комітетом Подільської районної ради народних депутатів м. Києва був виданий ордер на спірне жиле приміщення ОСОБА_5 на сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_5 , її син ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Відповідно до наказу № 52 від 20.02.2013 року комунальним підприємством «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» з ОСОБА_1 було укладено договір найму спірної квартири АДРЕСА_1 , позивача було визнано основним квартиронаймачем. 13.11.2013 року між ОСОБА_1 та КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» було укладено договір №6-А/44 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Спірна квартира є трьохкімнатною, неприватизованою, ізольованою, загальною площею 67,5 м2, житловою площею 41,4 м2, розташованою на 2 поверсі 10-типоверхованого будинку, що підтверджується копією технічного паспорту квартири, тобто вона відноситься до державного житлового фонду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи таким, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Постановою Київського апеляційного суду від 19.06.2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019 року було залишене без змін.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у спірному житловому приміщенні є зареєстрованими позивач ОСОБА_1 з 1.09.1998 року, відповідач ОСОБА_2 з 21.03.2018 року та неповнолітні діти останнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 05.05.2018 року кожний.

Відповідно до листа Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 19.06.2018 року №101-5414/04 до органу реєстрації 21.03.2018 року надійшла заява громадянина ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання в АДРЕСА_2 . За результатами розгляду заяви було прийнято рішення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою. Підставою даної реєстрації стала письмова заява ОСОБА_1 про надання згоди на реєстрацію у вказаній квартирі відповідача.

14.07.2018 року за заявою ОСОБА_1 Дарницьким УП ГУНП у м. Києві було зареєстровано кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №252 за фактом підробки офіційних документів, що підтверджується копією витягу з ЄРДР. В рамках даного кримінального провадження була проведена судово-почеркознавча експертиза, за висновком якої підпис на другій сторінці заяви про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 від 20.03.2018 року, вилученої в Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у справі про реєстрацію місця проживання відповідача, виконаний не ОСОБА_1 а іншою особою. На даний час досудове слідство триває, а особа, яка вчинила підроблення документів, не встановлена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначав про відсутність обставин самовільного вселення ОСОБА_2 до спірної квартири, а також непорушення ним вимог ст. 116 ЖК України.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ним до суду першої інстанції було надано висновок експерта, який суд визнав недопустимим доказом, оскільки з представленої фотокопії такого висновку не вбачається номер та дата його виконання. При цьому апелянт зазначає, що висновок експерта як доказ є належним та допустимим, оскільки проведена у кримінальному провадженні експертиза містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи а те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі ще не ухвалювався. Апелянт зазначає, що твердження суду першої інстанції стосовно того, що вказаний висновок не має супровідного листа та/або має нечітке графічне зображення, не може слугувати підставою для його визнання, як недопустимого.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким твердженням апелянта та зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у визнанні вищевказаного експертного висновку в якості доказу лише на тій підставі, що він є неналежною копією. При цьому з метою отримання належної копії такого документу позивач клопотав перед судом щодо її витребування від органу, який здійснює досудове розслідування, однак у задоволенні такого клопотання суд першої інстанції невмотивовано відмовив. Вказане стало підставою для прийняття таких документів на стадії апеляційного розгляду. Таким чином здобула підтвердження основна теза позивача стосовно того, що реєстрація відповідача та його дітей у спірну квартиру відбулася без згоди основного квартиронаймача, відтак, відповідно, що факт вселення в квартиру відбувся без відповідних на те правових підстав та згоди на це позивача.

Також, в апеляційній скарзі позивач зазначав, що посилання суду першої інстанції на те, що відповідач систематично сплачує всі житлово-комунальні послуги по спірній квартирі, починаючи з 12.12.2017 року, що підтверджується копіями дублікатів квитанції, а позивач в свою чергу жодних витрат з цього приводу не несе, не можуть слугувати законною підставою для відмови у задоволенні скасування місця реєстрації відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими доводами апелянта, оскільки висновок суду, що позивач взагалі не здійснював оплату житлово-комунальних послуг, не може ставитись як підстава для відмови у задоволенні позову, так як судом першої інстанції не було враховано, що позивач був позбавлений доступу до спірного майна і, як наслідок, фактично не отримував житлово-комунальні послуги.

Позивач зазначав, що саме через протиправні дії відповідача він був позбавлений можливості потрапити у свою квартиру та взагалі користуватися нею. На підтвердження своїх тверджень ОСОБА_1 надав до суду відомості про розгляд інших цивільних справ, в яких було встановлено факти протиправних дій ОСОБА_2 з цього приводу

Як вбачається із матеріалів справи, стороною відповідача було ініційовано декілька судових спорів про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (справа №753/13417/19 та 753/8534/18). В той же час по жодній із ініційованих стороною відповідача судових справ не ухвалено рішення, яким би ОСОБА_1 було позбавлено права користування квартирою АДРЕСА_1 . З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що посилання суду першої інстанції на відсутність сплати житлово-комунальних послуг саме позивача є неналежною підставою для відмови у задоволені позову, оскільки можливість здійснення такої оплати прямо пов`язана з можливістю користуватися даними послугами та самим майном. А як було встановлено вищевказаними рішеннями, саме через дії відповідача позивач не мав змоги користуватися спірною квартирою.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про виселення.

В той же час позивачем було заявлено й вимогу про скасування реєстрацію місця проживання відповідачів в спірній квартирі. При цьому суд не може підміняти в своїй діяльності не може втручається у дискрецію суб`єкта владних повноважень та підміняти своїми рішеннями компетентні національні органи.

У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про виселення особи є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання відповідним компетентним органом за встановленої законом процедурою. За таких умов, дане питання підлягає вирішенню шляхом звернення до відповідних органів на підставі рішення суду про виселення, а не в судовому порядку.

Не може бути задоволеною і вимога позивача про визнання осіб такими, що втратили право проживання у спірній квартирі, оскільки дані правовідносини врегульовані ст. 71, 72 Житлового Кодексу України і визнаються підставою для припинення права користування житловим приміщенням за умови тривалої відсутності особи, що є відмінним від заявлених до розгляду правовідносин.

За таких умов апелянт частково довів свої позовні та апеляційній вимоги, відтак апеляційний суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про скасування реєстрації місця проживання, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення з жилого приміщення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 , неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без надання іншого житла.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. та 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько