ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1715/21

Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1456/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Талалаївська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Ніжинська районна державна адміністрація Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

місце ухвалення судового рішення - м. Ніжин,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 19 липня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, в якому просила визнати за нею, як спадкоємицею першої черги за законом, право на земельну частку (пай) розміром 3,7 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Обрій» с. Талалаївка Ніжинського району та належала її матері ОСОБА_2 відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 16 липня 1996 року.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 3,7 га, яке на підставі сертифікату належало її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що фактично прийняла спадщину після смерті матері, проте не може оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку, оскільки сертифікат виданий на ім`я спадкодавця після її смерті.

Рішенням від 19 липня 2021 року Ніжинський міськрайонний суд позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав за позивачкою в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 3,74 умовних кадастрових гектарів згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 044497 по СП «Обрій» в с. Талалаївка Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрованого 16 липня 1996 року та виданого ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі Талалаївська сільська рада, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування фактичних обставин справи, просить скасувати судове рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції проігнорував п.п. 1, 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ч. 9 ст. 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) та ст. 22 ЗК України. Сільський голова звертає увагу суду на те, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до держаного акту на право колективної власності на землю, а з моменту передачі державного акта конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Право на земельну частку (пай) виникає у осіб, які є живими на момент видачі державного акту.

Наголошує на тому, що у ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) не виникло, оскільки сертифікат на її ім`я виданий вже після її смерті, отже, право, яке позивачка просить визнати за нею у порядку спадкування, її мати, як спадкодавець, не набула.

У наданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а судове рішення - законним, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивачка зазначає, що відповідачу при відкритті провадження у справі районним судом було роз`яснено право подання відзиву на позов та необхідних доказів, проте, сільська рада, ознайомившись з доводами позову, відзиву не подала, як і не надала жодного доказу ані до початку, ані під час розгляду справи по суті. У своїй заяві від 21 квітня 2021 року, яка не містить заперечень проти позову, сільська рада просила розглянути справу за її відсутності згідно з чинним законодавством, і лише після ознайомлення з судовим рішенням, відповідач, на його думку, знайшов порушення норм законодавства.

Наголошує на тому, що у матеріалах справи наявна виписка зі списку членів КСП «Обрій» як додаток до державного акту, в якому під № 532 вказана ОСОБА_2 , а також довідка Держгеокадастру про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів.

Питання відповідності наведених документів вимогам закону становить окремий предмет позову та вимагає окремого дослідження, але Талалаївська сільська рада позов про визнання недійсним сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_2 , не заявляла.

Третіми особами відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду - скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_2 , зареєстроване за померлою таке право входить до складу спадщини, яка прийнята позивачкою, але видача сертифікату після смерті спадкодавця перешкоджає позивачці оформити свої спадкові права.

Районний суд зазначив, що встановлені обставини не спростовані, а подана відповідачем заява про розгляд справи за його відсутності не містить заперечень проти позову.

З висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що позивачка (дівоче прізвище « ОСОБА_2 ») являється дочкою ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 7). Після реєстрації шлюбу 08 січня 1979 року позивачка взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_2 », що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ніжинської міської ради (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивачки - ОСОБА_2 померла (а.с. 6).

Згідно з випискою зі списку членів КСГП «Обрій» (додатку до державного акту ІІ-ЧН 000026), наданою Міськрайонним управлінням у Ніжинському районі та м. Ніжині ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_2 , мешканка с. Талалаївка, значиться у списку під № 532 (а.с. 12). Наведена виписка не містить даних про те, коли складався наведений список, як додаток до Державного акту ІІ-ЧН 000026.

16 липня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 , на підставі рішення Ніжинської РДА від 31 травня 1996 року № 167, був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 044497, згідно з яким останній належало право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СГП «Обрій», розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 16 січня 2021 року, яке набрало законної сили, встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_2 (а.с. 15-16).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Бубликом В.М. заведена спадкова справа № 26/2021 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 14).

З копії спадкової справи № 26/2021 вбачається, що 23 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що належала її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29). Цього ж дня приватним нотаріусом Бубликом В.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що заявницею наданий правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай) ЧН № 044497, виданий ОСОБА_2 16 липня 1996 року на підставі рішення Ніжинської РДА № 167 від 31 травня 1996 року. Оскільки прийняття рішення і видача сертифікату відбулося після смерті ОСОБА_2 , тобто після припинення її цивільної правоздатності, на підставі ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) (а.с. 38).

Звернувшись з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, ОСОБА_1 зазначала, що є спадкоємицею першої черги за законом після померлої матері, ОСОБА_2 , але у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкоємиці, вона позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі у встановленому законом порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року встановлено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже спірні відносини, що виникли між учасниками справи, регулюються нормами ЦК УРСР та ЦК України.

Правовідносини щодо здійснення паювання землі регулюються Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, згідно з п. 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що надається до державного акту на право колективної власності на землю.

Таким чином, особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акту.

Статтею 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1 ст. 2 указаного Закону).

Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Стаття 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за наявністю для цього законних підстав не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Так, за матеріалами справи встановлено, що матір позивачки - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» за № 720/95 був виданий 08 серпня 1995 року.

На підтвердження того факту, що ОСОБА_2 була членом КСГП «Обрій» стороною позивача надана виписка зі списку членів КСГП «Обрій», який є додатком до державного акту ІІ-ЧН 000026 та у якому ОСОБА_2 зазначена під № 532.

Проте, предметом доказування у даній справі є не лише належність матері позивачки до членів КСГП, а і реалізація нею свого права на отримання сертифікату на земельну частку (пай).

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , навіть за умови її включення до рішення Ніжинської РДА від 31 травня 1996 року № 167, яке в матеріалах справи відсутнє та на підставі якого, як свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай), останній виданий на ім`я померлої, не набула права на земельну частку (пай), оскільки її правоздатність припинилась у зв`язку зі смертю.

Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 померла ще до початку набрання чинності указу Президента від 08 серпня 1995 року, тобто до того, часу, як було здійснено правове врегулювання розпаювання земель в Україні, а також до отримання КСГП «Обрій» державного акту на право колективної власності на землю, що знайшло своє відображення у правовстановлюючих документах.

Таким чином, є очевидним з огляду на хронологію подій, що отримати сертифікат (навіть за умови виготовлення) ОСОБА_2 за свого життя не могла. За змістом п. 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України лише отримані громадянами сертифікати на право на земельну частку (пай) вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Відтак права на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом, ОСОБА_2 не набула у зв`язку зі смертю, а отже і успадкувати таке право позивачка не може. Сам по собі запис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 532 про виготовлення на ім`я ОСОБА_2 сертифікату на земельну частку (пай) правового значення для правильного вирішення спору не має з підстав, наведених вище.

Апеляційний суд зважає також на те, що постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачка не оскаржила, тобто з її мотивами щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину через припинення правоздатності спадкодавця до часу видачі сертифікату на земельну частку (пай) погодилась.

Таким чином, суд першої інстанції не перевірив у повному обсязі обставин, що мають значення для вирішення справи, та дійшов помилкового висновку про набуття ОСОБА_2 за свого життя права на земельну частку (пай), що посвідчено відповідним сертифікатом, у зв`язку з чим безпідставно визнав за позивачкою право на землю в умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог знайшли свої підтвердження. Відтак, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу судом не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Позивачкою при зверненні з позовом майнового характеру з ціною позову 54 436,42 грн був сплачений судовий збір у сумі 908 грн (а.с. 1), що відповідає положенням п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». За правилами п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону Талалаївська сільська рада повинна була сплатити за подачу апеляційної скарги на рішення суду судовий збір у розмірі 1 362 грн, що становить 150 % ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, проте, скаржником фактично сплачено 2 270 грн (а.с. 47).

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і відмовляє у задоволенні позову, відповідно до вищенаведених правил належить стягнути з ОСОБА_1 на користь Талалаївської сільської ради у відшкодування судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції саме 1 362 грн, тобто суму, яку скаржник повинен був сплатити відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (16651, Чернігівська обл., Ніжинський район, с. Талалаївка, вул. Незалежності, 8, ) 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.

Головуюча: Судді: