РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/8279/18

Пров. №2/766/2944/21

03 грудня 2021 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Савчук В.В., з участю представника позивача адвоката Крижановського М.М., в режимі відеоконференції представника відповідача АТ «Укрсиббанк» адвоката Демчука О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір факторингу №1 від 12.12.2011 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 5207-5208 від 12.12.2011 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.

В обгрунтування позову вказав, що 01.10.2008 р. між Акціонерним комерційний іноваційним банком "Укрсиббанк" та ним укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 16 тис. доларів США. З метою забезпечення виконання умов договору, 01.10.2008 р. укладено договір іпотеки, за яким передав у власність нерухоме майно - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 12.12.2011 р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1, за умовами якого клієнт передає у власність, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату надає грошові кошти, за яким, зокрема передано права вимоги за договором споживчого кредиту, укладеного з ним. В той же день, між банком та Товариством укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. 12.09.2017р. ТОВ "Кей-Колект" надало державному реєстратору іпотечний договір, договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки та державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким право власності на його квартиру зареєстроване за Товариством. Вважає, що укладені між банком та Товариством договори є недійсними, укладеними з поршенням вимог законодавства.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 08.05.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

07.06.2018 року представником ПАТ "УкрСиббанк" подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що відсутплення права вимоги за договором іпотеки відбувалося не на підставі договору факторингу, а на підставі окремого договору - Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 р. Позивачем не доведено наявність підстав для визнання недійсними договору факторингу та договору іпотеки, тощо. Крім того, просив застосувати строки позовної давності.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.03.2019 р. судове засідання вирішено провести в режимі відеоконференції за участю представника ПАТ "УкрСиббанк".

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.04.2020 року справу прийнято до провадження судді Ус О.В. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалами Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2020 р., 19.10.2020 р., підготовчі засідання вирішено провести в режимі відеоконференції за участю представника ПАТ "УкрСиббанк".

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, забезпечено участь представника ПАТ "УкрСиббанк" в режимі відеоконференції поза приміщення суду.

11.03.2021 року представником позивача подано заяву про врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права.

30.03.2021 року представником позивача подано заяву щодо судових витрат.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.09.2021 року забезпечено участь представника ПАТ "УкрСиббанк" в режимі відеоконференції поза приміщення суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2021 року забезпечено участь представника ПАТ "УкрСиббанк" в режимі відеоконференції поза приміщення суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Представник АТ "УкрСиббанк" просив відмовити у задоволенні позову.

Представник ТОВ "Кей-Колект" в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши вступні слова представників позивача та АТ "УкрСиббанк", дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

01 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним іноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16 тис. доларів США, зі сплатою 16% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 01.10.2018 року (арк. справи 65-75).

За п. 2.1 договору передбачено, що виконання зобов`язань позичальника за Договором забезпечується наступним чином: застава нерухомості трикімнатної квартири, загальною площею 54,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1 .

01 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним іноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір (нерухомого майна), за п. 1.1 якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М., зареєстрований у реєстрі за №2208 (арк. справи 76-79).

12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1, за умовами якого клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (арк. справи 45-49).

За п. 1.4 договору, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

За п. 1.5 договору, передання прав клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно додатку №1 до договору, було передано право вимоги, зокрема за кредитним договором №0 від 01.10.2008 р. укладеним із ОСОБА_1 (арк. справи 50-52).

За актом приймання-передачі документації від 14.12.2012 р., на виконання договору факторингу №1 від 12.12.2011 р., передано, зокрема права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №0 (арк. справи 53).

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за п. 1 якого, у зв`язку з укладенням між Цедентом та Цесіонарієм Договору факторингу №1 від 12.12.2011 р., Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеному у додатку 1 до цього договору. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., зареєстрований у реєстрі за №5207-5208 (арк. справи 54-56).

Згідно додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 р., передано права вимоги за договором іпотеки (житлова нерухомість) №0 укладений з ОСОБА_1 (арк. справи 57-59).

15.12.2011 року за вих. №12-22/26983 АТ"Укрсиббанк" на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання карткового рахунку, у якому повідомлено про відступлення банком прав вимог за кредитним договором №0 від 01.10.2008 р. на користь ТОВ "Кей-Колект" (арк. справи 60). Аналогічного змісту повідомлення надіслано за вих. №12-22/26984 від 15.12.2011 р. на адресу ОСОБА_2 (арк. справи 61).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №101356272 від 24.10.2017 р., 12.09.2017 року державним реєстратором Херсонської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Херсонської області Крамчаніним О.В. внесено запис про право власності на квартиру, що розтшована за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ "Кей-Колект" на підставі іпотечного договору, серія та номер 2207 від 01.10.2008 р., видавник ПН Воєводина Н.М., договір факторингу, серія та номер 1, виданий 12.12.2011 р., видавник ПАТ "УкрСиббанк", ТОВ "Кей-Колект", договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 5207-5208, видавник ПН Саєнко Е.В., рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 354, виданий 08.04.2014 р., видавник Укрпошта; вимога про усунення порушень основного зобов`язання, серія та номер №б/н, виданий 01.04.2014 р., видавник ТОВ "Кей-Колект" (арк. справи 7-9).

З листа від 13.05.2015 р. №25113/32304 Національного Банку України вбачається, що НБУ не надавав ТОВ "Кей-Колект" генеральну та індивідуальну ліцензії на здійснення валютних операцій (арк. справи 9).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмежень.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначений перелік видів діяльності, які потребують ліцензування. До такої діяльності надання факторингу не відноситься.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Не заборонено законодавством стягнення боргу і у валюті зобов`язання.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України № 15-93 «Про систему валютного реагування та валютного контролю» від 19 лютого 1993 року (далі - Декрет).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного Банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний Банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями).

Водночас, відповідно до пункту 1.3 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 лютого 2010 року № 49, використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об`єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Доводи позивача про те, що ТОВ «Кей-Колект» не може мати право вимоги за спірним договором, оскільки немає ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, зазначене підтверджено видами діяльності за КВЕД в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search.

Укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки договір факторингу за своєю правовою природою є договором про надання фінансових послуг, тобто клієнт отримує фінансування за відповідну плату у визначений договором факторингу спосіб. У відповідності до п.1.1 Договору факторингу, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» (фактор) та банком (Клієнт), Клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор прийняти право вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Тобто, Фактор надає Банку, а не позивачу фінансову послугу.

За вказаним договором передається не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а право вимоги такої заборгованості з третьої особи, тобто, відбулось відступлення права вимоги, а не переведення валютного боргу. Такого ж висновку щодо правової природи спірного договору дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 522/18180/15-ц.

Таким чином, відсутність у ТОВ «Кей-Колект» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог, заявлених у позові, адже вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії.

Посилання на підпункт 1.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 є необґрунтованими, оскільки положення зазначеного підзаконного акта суперечить положенням статті 1079 ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України, та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які, в силу вимог статті 4 ЦК України, мають вищу юридичну силу над підзаконними актами.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 756/668/15-ц не може бути прийняті до уваги, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що ТОВ «Кей-Колект» не є фінансовою установою.

Обставини, встановлені рішенням у справі № 369/4148/15-ц від 03.12.2015 р. не мають відношення до розгляду цієї справи, оскільки рішення суду не надане, суд не має доступу до повних судових рішень в ЄДРСР та позбавлений можливості застосувати ч.4 ст. 82 ЦПК України на яку посилається позивач.

Що стосуються вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, то останні є похідними від задоволення першої вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для задоволення позову відсутні, в зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Питання щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності та, відповідно дотримання/недотримання такого строку, судом не вирішується з підстав відмови у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, що були понесені позивачем, у відповідності до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідачів не підлягають.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складено 13 грудня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код юридичної особи 09807750, місцезнаходження: м.Київ, вул. Андріївська, 2/12), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код юридичної особи 37825968, місцезнаходження: 01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус "В", поверх 4, кабінет 402) про визнання договорів недійсними відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяО. В. Ус