Справа № 202/7914/20
Провадження № 2/202/953/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Калантаєнко Д.В.

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, за результатами розгляду якого просив суд, на підставі ст. 1212 ЦК України, стягнути на його користь з відповідача кошти у розмірі 101 851,15 грн. та 3 % річних за період з 22.09.2020 по 23.12.2020 в сумі 785,38 грн. Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що із 2017 року по травень 2019 року позивачем відповідачці було надано грошові кошти, з метою виготовлення для нього технічної документації із відведення земельної ділянки. Загальна сума, що була передана відповідачу - 4 100 дол. США та 11 900,00 грн. на вимогу позивача, відповідач повернула кошти частково, а саме 24 120,50 грн.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

На підтвердження передачі коштів позивачем було надано розписку за змістом якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.12.2017 взяла у ОСОБА_2 1200 дол. США на відвіз земельної ділянки (АДРЕСА_2 ). Розписка датована 04.12.2017. Окрім того, у вказаній розписці наявна інша інформація, а саме: дата «8.01.2018 1200 у.е. Мажаров реєстрація проекта по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 сесія - техн. проект», «29.01.2018 проект - 600 $».

Також, на підтвердження передачі коштів та їх розміру позивачем було надано копію скріншотів повідомлень з додатку-месенджера Viber, за змістом яких контакт « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за номером телефону НОМЕР_1 здійснювала переписку з позивачем, а саме про повернення коштів.

У відповідності до виписки з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на р/р позивача 03.10.2020 та 22.09.2020 надійшли кошти у загальному розмірі 24 120,50 грн. З деталей вказаної інформації вбачається, що переказ було здійснено ОСОБА_6 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_4 », у відповідності до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2016, яким було розірвано шлюб.

Так, відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час, надані стороною позивача копія розписки та скріншотів повідомлень з додатку-месенджера Viber судом відхиляються з огляду на таке.

Зміст розписки не підтверджує передачу коштів позивачем відповідачу у заявленому розмірі - 4 100 дол. США та 11 900,00 грн., оскільки позначка «у.е.», яка зазначена поряд із сумами 1200 та 1100 означає не валюту дол.США, а є евфемізмом та означає умовну одиницю. Крім того, відсутні конкретні умови, строки щодо призначення вказаних коштів, а саме в які строки має виконуватись/надаватись робота/послуга, що конкретно мається на меті «відвід землі», строки такого відводу та інше.

Також із скріншотів повідомлень з додатку-месенджера Viber не можливо встановити приналежність номеру телефону НОМЕР_1 , з яким здійснювалась переписка - відповідачу, жодних підтверджуючих доказів суду надано не було.

При цьому сама по собі виписка по рахунку з якої вбачається перерахунок коштів не може підтверджувати обставини викладених у розписці та повідомленнях з огляду на відсутність призначення платежу в деталях інформації.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК).

До відсутності правової підстави вказана стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним, скасованим, та інше, або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо.

Далі, аналізуючи зміст вказаної статті, а також, правовідносини, які утворились між сторонами, суд також виходить із того, що стаття 1212 ЦК України, містить загальні положення про зобов?язання, що виникають у зв?язку з набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

При регулюванні означених відносин, згідно до положень глави 83 ЦК України, суд бере до уваги, що суб?єктами зобов?язань, що виникають з безпідставного збагачення (тобто набувачем і потерпілим), можуть виступати, в тому числі, як фізичні, так і юридичні особи. Особа, що безпідставно отримала (зберегла) майно, повинна повернути його потерпілому. У разі невиконання цього обов?язку майно підлягає стягненню з означеної особи в судовому порядку.

В той же час, на відносини, що утворились між сторонами, ст. 1212 ЦК України не розповсюджується, оскільки між сторонами було укладено договір (розписку), що і є тією самою правовою підставою, яка на момент вирішення даної цивільної справи не відпала. При цьому належних, достатніх та допустимих доказів передачі відповідачу позивачем заявленої у такій розписці сумі суду не надано.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2021.

Суддя Г.О. Кухтін