Справа № 344/2356/20
Провадження № 22-ц/4808/1319/21
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну розміру часток у спільній частковій власності на домоволодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2021 року, ухвалене в складі судді Домбровської Г.В. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну розміру часток у спільній частковій власності на домоволодіння.

В обґрунтування позову послався на те, що по АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 1089 кв.м, яка не поділена між сторонами. Він та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 кожен є власником по 53/400 (13,25%) частини вказаного домоволодіння, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 153,5 кв.м, житловою площею 81,6 кв.м, зазначеного в плані літерою «А»; сараю площею 9,7 кв.м, зазначеного в плані літерою «В»; вбиральні площею 1,2 кв.м, зазначеної в плані літерою «в»; гаражу площею 14,1 кв.м, зазначеного в плані літерою «Г».

Власником 18/100 або 72/400 (18%) частин вказаного домоволодіння була ОСОБА_7 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 вересня 2019 року в справі №344/15941/18, яке набрало законної сили, ухвалено: виділити із спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_7 право приватної власності (як на окреме домоволодіння АДРЕСА_4 ; припинено право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок. 28 жовтня 2019 року ОСОБА_7 зареєструвала за собою право приватної власності (розмір частки 1) на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кожен до дня смерті був власником по 29/400 частини вищевказаного домоволодіння, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м, зазначеного у плані літерою «Д», гараж площею 14 кв.м, зазначений в плані літерою «Ж». Після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , спадщину, яка складається з вказаного домоволодіння АДРЕСА_1 ніхто не прийняв.

Посилаючись на те, що відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника, а також з урахуванням того, що фактично весь цей час він та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювали догляд і утримували будинок АДРЕСА_3 та гараж, ОСОБА_1 вважав, що існують всі підстави визнати за ним та іншими його співвласниками право власності на вказані частини будинковолодіння, змінивши таким чином розмір належних кожному з них часток.

Таким чином, позивач просив: змінити частки: його, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у спільній частковій власності на домоволодіння АДРЕСА_5 та визнати за ними право спільної часткової власності в розмірі 1/4 частки за кожним на домоволодіння АДРЕСА_5 , а саме: будинок АДРЕСА_3 загальною площею 153,5 кв.м, житловою площею 81,6 кв.м, зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м, зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м, зазначена в плані літерою «В», гараж площею 14,1 кв.м, зазначений в плані літерою «Г», будинок АДРЕСА_3 загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м, зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м, зазначений в плані літерою «Ж».

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі в якості співвідповідачів спадкоємців відповідачки ОСОБА_9 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року закрито провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Ухвала учасниками справи не оскаржувалась, є чинною.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну розміру часток у спільній частковій власності на домоволодіння відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки жодних правових підстав набуття (визнання) за позивачем права власності на частки домоволодіння, які належать померлим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , представником позивача не наведено. Посилання в позовній заяві на факт неотримання свідоцтв про право власності на дані частки домоволодіння спадкоємцями померлих, як на підставу переходу такого права власності до позивача, суд вважав необґрунтованим, безпідставним та таким, що порушує принцип непорушності права власності. Крім того, позивач просив змінити розмір часток у спільній частковій власності на домоволодіння АДРЕСА_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1/4 частці кожному. При цьому визначив їх процесуальний статус як відповідачів.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції своїм рішенням нівелював поняття спільної часткової власності. Вважає, що відмовляючи йому у позові, суд першої інстанції фактично позбавив його та інших співвласників права на відповідний перерахунок їхніх часток в праві власності на спільне майно у зв`язку із зміною суб`єктного складу спільної власності та зміною складу учасників спільної часткової власності, що, як наслідок, не дає змоги конкретизувати обсяг прав учасників, що залишилися, в процесі утримання спільної часткової власності. Тому вважає, що суд не врахував висновок Верховного Суду України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13, який полягає в тому, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому, ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Зазначає, що власником 18/100 (18%) частини домоволодіння АДРЕСА_2 була ОСОБА_7 . Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 11 вересня 2019 року №344/15941/18, яке набрало законної сили, суд вирішив: виділити з спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_7 право приватної власності (як на окреме домоволодіння АДРЕСА_4 . Припинити право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок. 28 жовтня 2019 року ОСОБА_7 зареєструвала за собою право приватної власності (розмір частки 1) на житловий будинок АДРЕСА_1 . Апелянт вказує, що, виділивши із спільної часткової власності ОСОБА_7 окреме домоволодіння та припинивши право спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок, суд не провів перерахунок розміру часток інших співвласників спільної часткової власності, які залишились.

Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що по АДРЕСА_2 знаходиться домоволодіння, яке складається з наступних об`єктів: житловий будинок під літ. А, загальною площею 153,5 кв.м; мезонін під літ. А2, загальною площею 22,0 кв.м; житловий будинок під літ. Б, загальною площею 46,4 кв.м; житловий будинок під літ. Д, загальною площею 61,6 кв.м; сарай під літ. В, площею 9,7 кв.м; вбиральня під літ. В, гараж під літ. Г, площею 14,1 кв.м, гараж під літ. Ж, площею 14 кв.м, вбиральня під літ. Е, огорожа під літ. №1, колодязь під літ №2.

За даними в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкт нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с. 5-7 в т. 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2019 року у справі №344/15941/18, яке набрало законної сили, виділено із спільної часткової власності та визнано за ОСОБА_7 право приватної власності (як на окреме домоволодіння АДРЕСА_4 . Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_6 (а.с. 8-11 в т. 1).

Згідно матеріалів справи суд першої інстанції також встановив, що житловий будинок під літ. А з приналежними спорудами на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 53/400 кожному; а житловий будинок під літ. Д (будинок АДРЕСА_3 ) з приналежними спорудами на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 по 29/400 кожному.

За даними відповіді нотаріуса від 20 березня 2020 року №133/23.14.6-18 (а.с. 65 в т. 1) вбачається, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході судового розгляду справи представник позивача повідомив, що ОСОБА_8 помер у 2014 році в АРК Крим. Актовий запис про його смерть відсутній.

Посилаючись на те, що попередні співвласники будинку АДРЕСА_3 (житловий будинок під літ. Д) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 померли, а жодні їх спадкоємці не звернулися за отриманням свідоцтва на спадщину, з урахуванням положень ст. 346 ЦК України ОСОБА_1 просив змінити частки у власності щодо домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за ним та іншими співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_7 .

При цьому позивач ОСОБА_1 визначив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також відповідачами.

У відзиві на позов відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечили позовні вимоги, зазначивши, що не мають наміру змінювати належну їм частку власності у домоволодінні до 1/4 частини.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням вказаних норм закону та обставин справи, суд першої інстанції вірно встановив, що предметом спірних правовідносин є зміна частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння шляхом визнання за позивачем права власності на більшу частину власності, аніж йому належить згідно закону, адже позивач фактично заявив вимогу про визнання за ним права власності на частину домоволодіння, яка згідно актуальної інформації з державного реєстру права власності належить померлим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , з тих підстав, що жодні спадкоємці вказаних померлих осіб не отримали свідоцтво про право власності на відповідну частину домоволодіння, а, відтак, право власності на відповідні частки домоволодіння повинно перейти до позивача, як іншого співвласника.

Суд першої інстанції вірно вважав вказану позицію представника позивача такою, що не ґрунтується на вимогах цивільного законодавства, та спрямована на порушення принципу непорушності права власності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції своїм рішенням нівелював поняття спільної часткової власності, фактично позбавив позивача та інших співвласників права на відповідний перерахунок їхніх часток в праві власності на спільне майно у зв`язку із зміною суб`єктного складу спільної власності та зміною складу учасників спільної часткової власності, є безпідставними та надуманими, повністю спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 1 статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року