Справа № 201/410/21
Провадження № 2/201/1342/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

16.01.2021р. ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу наданий строк для усунення виявлених судом недоліків (а.с. 8), які останній своєчасно та в повному обсязі усунув (а.с. 12-13).

Ухвалою судді від 27.01.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відповідно до положень ст.ст. 274, 279 ЦПК України (а.с. 14).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до розписки від 02.01.2020р. ОСОБА_2 взяла у нього в борг 150 000 доларів США, що в еквіваленті станом на 02.01.2020р. за офіційним курсом НБУ складало 3 552 000,00 грн., які зобов`язалася повернути до 01.12.2020р. Однак, відповідачка зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти у визначені договором строки не повернула, прохання позивача про повернення боргу залишилися без реагування. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 150 000,00 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. У наданому 04.02.2021р. клопотанні до суду (а.с. 16) вказала, що дійсно має заборгованість перед ОСОБА_1 , однак у зв`язку з матеріальним становищем не мала можливості повернути заборгованість у строк. Позовні вимоги вважала передчасними. Зазначила, що неодноразово зверталась до позивача в усній формі з проханням відстрочити повернення боргу. Просила винести рішення із розстроченням на чотири роки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксації засідання технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі на їх задоволенні наполягає (а.с. 18).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, у наданому клопотанні просила розглядати справу без її участі (а.с. 16).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору позики від 02.01.2020р. ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 150 000,00 доларів США зі строком повернення - до 01.12.2020р. (а.с. 5).

Відповідачка своїх зобов`язань за договором позики не виконала, грошові кошти у строки, визначені договором позивачу не повернула.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідачка не виконала умови договору позики і не повернула позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Отже, договором позики грошей, укладеним 02.01.2020р. сторонами (а.с. 5), підтверджено факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 150 000 доларів США із зобов`язанням повернення даної грошової суми - 01.12.2020р. включно, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг.

Крім того, сама відповідачка у поданій до суду заяві визнає, що вона дійсно має заборгованість перед позивачем, проте не має можливості її погасити через скрутне матеріальне становище (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у доларах США в розмірі 150 000 доларів США.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку у постанові від 16.01.2019р., що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 150 000 доларів США.

Крім цього, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, суд роз`яснює відповідачці ОСОБА_2 , що вона має право звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст. 435 ЦПК України, з окремою заявою про розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 350,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 15 лютого 2021 року.

Суддя Наумова О.С.