Провадження №2/359/2002/2021
Справа №359/2604/21
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в житло та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий виклад доводів пред`явлених позовів.

Наприкінці березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та вказала на те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З 2009 року по 2012 вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , а з 26.10.2012 року вони зареєстрували шлюб. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2020 року шлюб між ними був розірваний. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. ОСОБА_2 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після того, як позивач заселилася у будинок, розпочалися активні ремонтні роботи. Спочатку це були внутрішні роботи, а згодом і зовнішні фасадні роботи. Так, у 2010 році розпочався косметичний ремонт: клеїли шпалери, фарбували вікна та двері. У 2012 році демонтували стару веранду і на її місці добудували ванну кімнату та коридор, провели воду (свердловину) та утеплили добудову із зовнішньої сторони. Всі ці добудови допомагали робити батьки позивача, в тому числі клали цеглу та перекривали дах. Після цього продовжилися роботи в середині будинку, а саме у ванній кімнаті поклали плитку, встановили теплу підлогу, придбали сантехніку, у інших кімнатах поклеїли шпалери, поклали ламінат, вирівняли стіни та стелі гіпсокартоном, замінили електропроводку, тощо. Згодом відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сильно погіршилися і ОСОБА_1 була змушена тимчасово виїхати з будинку, взявши з собою тільки особисті речі. У зв`язку з цим у неї виникла сильна депресія і її направили до лікарні. Відповідач принципово не допускає її в будинок. Більш того, у будинку зашились речі їхньої малолітньої дитини ОСОБА_3 , які відповідач теж відмовляється повертати. На даний час позивач разом з дочкою проживають в орендованій квартирі, вартість якої щомісячно становить 5000 гривень. На прохання позивача впустити її з дитиною пожити якийсь час в добудований будинок, відповідач категорично відмовляється. Крім того, всі речі, що купувались за кошти, які надавались як соціальна допомога при народженні дитини (меблі, побутова техніка, велосипеди) відповідач залишив собі та не дозволяє користуватись цими речами і з цього приводу, вона неодноразово зверталась до поліції із заявою, що їй чинять перешкоди у доступі до будинку. Тому ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування будинком АДРЕСА_1 , шляхом вселення її в будинок та надання безперешкодного доступу до нього.

В серпні 2021 року ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов та вказав на те, що в період з 26 жовтня 2012 року по 07 лютого 2020 року він перебував у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 . З 21 березня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрована як за місцем свого місце проживання по АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підстав договору дарування від 28.07.2004 року. У листопаді 2019 року відповідач добровільно змінила своє місце проживання, а в грудні 2019 року подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, в якій визнала, що з листопада 2019 року вони не ведуть спільне господарство і не живуть однією сім`єю. З того часу вона у будинку не проживає, не сплачує за нього комунальні платежі, особистих речей її в будинку немає. Оскільки відповідач без його згоди використовує належну йому власність для свого реєстраційного обліку, при цьому у спірному житловому приміщенні не проживає більше року, не здійснює плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню, не приймає участі у спільному побуті, він, як власник будинку, вважає, що ОСОБА_1 втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , тому підлягає зняттю з реєстраційного обліку в даному жилому приміщенні. Добровільно подати заяву про зняття з реєстраційного обліку відповідачка не бажає. Тому ОСОБА_2 просить суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 13 квітня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.38-39).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічний позов, пред`явлений ОСОБА_2 , був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом, пред`явленим ОСОБА_1 (а.с.71-72).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 та відповідача про виклик та допит свідків (а.с.87-88).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2021 року (а.с.89) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Ставлення учасників судового процесу до пред`явлених позовів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав первісний позов та наполягав на його задоволенні. Разом з цим, не визнав зустрічний позов та заперечував проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 не визнав первісний позов та заперечував проти його задоволення. Водночас, він підтримав зустрічний позов та наполягав на його задоволенні.

ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, яким вказав, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, відсутні правові підстави для задоволення позову, а факти, наведені у позовній заяві, не відповідають дійсним обставинам справи. ОСОБА_1 не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй були створені перешкоди у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач добровільно припинила спільне проживання з ним, і з листопада 2019 року до теперішнього часу не проживає в спірному будинку, який належить йому на праві особистої власності, будь-яких перешкод у проживанні у цьому будинку він їй не чинив, тим більше, не виганяв з дому. На його думку, правові підстави для вселення позивача до житлового будинку, який їй не належить, відсутні. Позивач не є власником спірного житлового приміщення, а право користування ним втратила внаслідок того, що добровільно виселилась з нього і не проживає більше року у даному приміщенні. Таким чином, саме позивач створює перешкоди йому в користуванні житлом, оскільки без його згоди використовує неналежну їй власність для свого реєстраційного обліку, при цьому у спірному житловому приміщенні не проживає більше року, не здійснює плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню, не приймає участі у спільному побуті. З приводу заявлених позивачем витрат по сплаті юридичних послуг він категорично заперечує, вважає, що вони є невиправдано завищеними. Тому просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову повністю та стягнути на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу (а.с.44-52).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказала на те, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обґрунтування є безпідставними та необґрунтованими, такими, що не можуть бути доказом при розгляді справи. Оскільки відповідач наводить нічим не підтверджені обставини, якими намагається ввести суд в оману (а.с.76-77).

ОСОБА_1 надала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона не визнає зустрічний позов та просить відмовити в його задоволенні (а.с.78-86).

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 26.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб.

За час перебування у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с.14,65).

20.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір найму (оренди) квартири, за умовами якого ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 в строкове платне користування квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15-16).

28.07.2004 року в.о. державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Черненко Н.Б. був посвідчений договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, укладений між дарувальником ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за №2427 (а.с.30,64).

З акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Бориспільської міської ради, вбачається, що крім власника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не проживає (а.с.67).

V. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Крім того, згідно з ч.2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Як роз`яснив Верховний Суд України право члена сім`ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) відповідно до ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що ОСОБА_1 вселилася у спірний будинок зі згоди його власника - ОСОБА_2 та проживала у ньому як член її сім`ї, дружина.

Спір з приводу користування житловим приміщенням виник між колишнім подружжя, одному з яких - ОСОБА_2 житловий будинок належить на праві особистої приватної власності, а інший з подружжя - ОСОБА_1 вселилася до цього будинку як член сім`ї власника.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він у ОСОБА_2 протягом двох з половиною років орендував будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку були проведені будівельні роботи, але йому невідомо хто виконував будівельні роботи. На прохання ОСОБА_1 він приходив разом з нею забирати речі до вказаного будинку. Однак вони не змогли потрапити всередину будинку, оскільки замки в дверях були замінені. Зазначив, що йому невідомі причини, що заважали ОСОБА_1 проживати у вказаному будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона є матір`ю позивача за первісним позовом. Вона була присутня під час того, як її донька забирала свої особисті речі з будинку. Їй відомо, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . Однак, за рахунок проведених будівельних робіт її чоловіком та сином спірний будинок значно покращився. Після лікування її донька орендує квартиру в АДРЕСА_3 . Після чого ОСОБА_1 зверталась з проханням до ОСОБА_2 , щоб він надав можливість проживати в другій половині спірного будинку, але останній їй відмовив.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона є донькою ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 був її вітчимом. Під час сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство. Їй відомо, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , але її дід проводив в ньому ремонтні роботи. Технічні характеристики будинку дозволяють проживати двом сім`ям, але ОСОБА_2 відмовив у проханні її матері проживати в другій половині спірного будинку.

На переконання позивача за первісним позовом внаслідок проведення будівельних робіт спірний будинок значно покращився, змінились його технічні характеристики та істотно збільшилась вартість. Таким чином, зазначені обставини, на думку позивача за первісним позовом, свідчать про можливість визнання частини житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності. В такому випадку позивачу за первісним позовом належить звернутись до суду з позовною заявою про визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а не подавати позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в житловий будинок. Ці обставини свідчать про те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 обрала неналежний та неефективний спосіб захисту свого права.

Тому у задоволенні первісного позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в житло належить відмовити.

В спірному житловому будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 набула право користування будинком як член сім`ї власника.

За змістом акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Бориспільської міської ради (а.с.67), вбачається, що крім власника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не проживає.

За твердженням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , починаючи з листопада 2019 року та станом на час судового розгляду даної цивільної справи ОСОБА_1 з власної ініціативи припинила користуватись жилим приміщенням, а саме будинком по АДРЕСА_1 .

Та обставина, що ОСОБА_1 дійсно проживає в АДРЕСА_2 , підтверджується наступними письмовими доказами: копією позовної заяви ОСОБА_1 , пред`явленої до ОСОБА_2 про вселення з реєстраційним штампом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року (а.с.2), згідно якої фактичне місце проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_3 ; копією договору оренди квартири від 20.09.2020 року (а.с.15-16).

Аналізуючи вказані письмові докази суд погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом стосовно того, що ОСОБА_1 , починаючи з 2019 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Про це свідчить, зокрема власноручне зазначення ОСОБА_1 адреси свого фактичного місця проживання.

За змістом відзиву на зустрічну позовну заяву, вбачається, що ОСОБА_1 стверджує, що її відсутність у жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , обумовлена поважними причинами, які полягають у застосуванні до неї фізичного та психологічного насильства, яке чинив щодо неї ОСОБА_2 , а також іншими перепонами, зокрема постійні погрози в її бік, конфліктні ситуації. ОСОБА_1 неодноразово здійснювались спроби потрапити до зазначеного будинку в м. Борисполі, але відповідач постійно створював для цього перешкоди, щоб унеможливити доступ до будинку.

Всупереч, вимогам ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 створював будь-які перешкоди для доступу ОСОБА_1 до спірного жилого приміщення, зокрема шляхом застосування фізичного чи психологічного насильства.

Так, судом критично сприймається висновок ст. ДОП Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області капітана поліції Куделі Д.В. від 11.02.2020 року (а.с.82) та висновок ДОП Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області рядового поліції Уманець М.В. від 30.03.2021 року (а.с.82) стосовно того, що ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського РУП з повідомленням про неправомірні дії чоловіка. Оскільки, вказані висновки не стосується періоду, який досліджується судом та є предметом спору.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона є матір`ю позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 забрала свої особисті речі та в подальшому орендувала квартиру. ОСОБА_1 добровільно виїхала з будинку, який належить ОСОБА_2 . Після чого вона просила сина повернутися, але останній їй відмовив. В поліпшеннях спірного будинку брали участь вона, батько та брат позивача за первісним позовом ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона є рідною сестрою позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . До розірвання шлюбу ОСОБА_1 забрала свої особисті речі та в подальшому орендувала квартиру, але про це їй стало відомо через деякий час. Їй невідомо чи ОСОБА_1 збиралась повернутися назад до моменту подачі позову до суду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що вона є сусідом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Він не бачив ОСОБА_1 більше двох років. Йому невідомо чи мала намір ОСОБА_1 повернутись проживати в будинок ОСОБА_2 та чи чинив останній перешкоди в користуванні будинком.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що є чоловіком ОСОБА_10 . В той день коли ОСОБА_1 вибиралася із будинку, то він допомагав їй виносити речі. ОСОБА_1 виїжджала з будинку добровільно без тиску зі сторони ОСОБА_2 . Йому невідомо чому ОСОБА_1 пішла на орендовану квартиру, але точно відомо, що остання не мала наміру повертатись проживати в будинок до ОСОБА_2 .

Суд дійшов висновку про те, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б підтверджували поважність причини відсутності ОСОБА_1 у вказаному житловому приміщенні.

У зв`язку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у будинку, належному позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 , не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між нею та позивачем немає, суд дійшов висновку про те, що позивачем за зустрічним позовом надані належні докази того, що відповідачем ОСОБА_1 порушуються його права власника житлового приміщення - будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

VІI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 908 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених нею судових витрат, а також витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги відсутні.

З квитанції (а.с.59) вбачається, що при пред`явленні зустрічного позову ОСОБА_2 також сплатив судовий збір у розмірі 908 гривень. Зустрічний позов задоволений. З огляду на це, з ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 908 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.2 ст.319, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, ч.2 та ч.4 ст.3 СК України, ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в житло - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 17 грудня 2021 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський