Справа № 132/2305/21
Ухвала

Іменем України

09 вересня 2021 року місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді СЄЛІНА Є.В. при секретарі КУЛИК Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі (Єдиний унікальний номер 132/2305/21, номер провадження 2/132/645/21), який згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021р. переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 16.07.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

14.07.2021р. на адресу суду надійшов другий позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі (Єдиний унікальний номер 132/2306/21, номер провадження 2/132/646/21), який згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021р. переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 16.07.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

14.07.2021р. на адресу суду надійшов третій позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі (Єдиний унікальний номер 132/2308/21, номер провадження 2/132/648/21), який згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021р. переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 16.07.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.08.2021р., об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі (Єдиний унікальний номер 132/2305/21, номер провадження 2/132/645/21), із позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі (Єдиний унікальний номер 132/2306/21, номер провадження 2/132/646/21), та позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі (Єдиний унікальний номер 132/2308/21, номер провадження 2/132/648/21), та присвоєно їм спільний Єдиний унікальний номер 132/2305/21 (номер провадження 2/132/645/21).

07.09.2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0900; :03:000:0901; :03:000:0902, яка мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити та/чи утруднити виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається, окрім іншого, після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову ОСОБА_1 є визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі № 406 від 02.07.2014р., щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0900; :03:000:0901; :03:000:0902.

З листа Калинівської міської ради Вінницької області від 03.09.2021р. № 02-21-1454, та рішення 11-ої сесії 8-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області № 1923 від 27.08.2021р., встановлено, що певним громадянам наданий дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що в результаті надання відповідачем дозволу громадянам на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок, існує небезпека скасування державної реєстрації та поділу вищевказаних ділянок із присвоєнням їм нових кадастрових номерів, внаслідок чого поновлення прав орендаря щодо цих земельних ділянок стане технічно неможливим. На підтвердження вказаних доводів позивачем надано лист Калинівської міської ради Вінницької області від 03.09.2021р. № 02-21-1454, та рішення 11-ої сесії 8-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області № 1923 від 27.08.2021р. «Про надання громадянам дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок».

Внаслідок поділу земельних ділянок записи про їх державну реєстрацію та їх кадастрові номери скасовуються, а тому, після закінчення процедури поділу земельних ділянок поновлення порушених прав орендаря до того стану, в якому вони існували до поділу цих земельних ділянок, стає технічно неможливим.

Негативним наслідком незабезпечення позову є можливість поділу земельної ділянки, та передачі у власність третім особам, що під час вирішення спору у даній справі, призведе до затягування її розгляду, оскільки виникає необхідність залучати до участі у справі нових власників (користувачів), пред`являти додаткові позовні вимоги.

Суд враховує, що заборона вчинення реєстраційних дій в даному випадку є ефективнішим видом забезпечення ніж накладення арешту на земельну ділянку, оскільки будь-який державний реєстратор при роботі з реєстром щодо оспорюваних земельних ділянок буде обмежений у здійсненні будь-якої реєстраційної дії.

За наявності заборони вчинення реєстраційних дій державний реєстратор не матиме права подальшої роботи з розділом щодо майна, проте за наявності арешту державний реєстратор може здійснити поділ земельної ділянки. При цьому він зобов`язаний перенести арешт на нові земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу. У подальшому виконання судового рішення буде ускладнено, оскільки потрібно буде скасовувати реєстраційні дії щодо нових ділянок і відновлення даних щодо ділянки, яка була поділена.

Таким чином, обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0900; :03:000:0901; :03:000:0902, безпосередньо співвідносяться з предметом позову, відповідно існує конкретний зв`язок між заходами забезпечення позову і предметом позову, і тому вжиті судом заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи предмет позову та характер правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки зазначені заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, а невжиття таких може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154, 157, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0900 (площа земельної ділянки: 6,5838га., цільове призначення: для ведення фермерського господарства, місце розташування: Вінницька область, Калинівський район, Павлівська сільська рада); :03:000:0901 (площа земельної ділянки: 31,1289га., цільове призначення: для ведення фермерського господарства, місце розташування: Вінницька область, Калинівський район, Павлівська сільська рада); :03:000:0902 (площа земельної ділянки: 21,4278га., цільове призначення: для ведення фермерського господарства, місце розташування: Вінницька область, Калинівський район, Павлівська сільська рада).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання через Калинівський районний суд Вінницької області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя