Провадження № 22-ц/812/1432/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 478/215/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

секретар судового засідання Андрієнко Л.Д.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухваленого 31 травня 2021 року під головуванням судді Сябренко І.П. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 08 червня 2021 року, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко Олена Олексіївна, Казанківська селищна рада Миколаївської області, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась через свого представника з позовом до ОСОБА_3 , який в подальшому уточнила, про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМО №812736, виданого 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О., на ім`я ОСОБА_3 в частині визнання за ним права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначала, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 03 листопада 2003 року виконкомом Казанківської селищної ради. Право власності на зазначений вище будинок зареєстроване за нею 07 листопада 2003 року, реєстраційний номер 3288312.

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 зареєстровано дві земельні ділянки площею 0,37 га та 0,15 га, на підставі рішення Казанківської селищної ради номер 14/15 від 24 січня 2008 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 липня 2017 року виданого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. серії НМО № 812736 відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем майна своєї померлої матері ОСОБА_4 , у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1500 га за тією ж адресою. Право власності на зазначений вище житловий будинок зареєстроване за відповідачем 12 липня 2017 року, номер запису про право власності 21353886.

Посилаючись на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, міститься подвійна реєстрація прав на нерухоме майно, за різними власниками за адресою: АДРЕСА_1 і тим самим порушується її право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, що передбачено статтею 41 Конституції України та статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивачка просила суд визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО №812736, виданого 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О., на ім`я ОСОБА_3 в частині визнання за ним права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 липня 2017 року, успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , який належав його матері ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28 грудня 2004 року Казанківською селищною радою Миколаївської області у відповідності до рішення виконкому №164 від 29 листопада 2004 року та, зареєстрованого 03 лютого 2005 року Казанківським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом в частині визнання за ним права на житловий будинок АДРЕСА_1 , з підстав відсутності необхідних для реєстрації спадкових прав документів, а саме неподання ним нотаріусу відомостей про перенумерацію житлового будинку, є необґрунтованими та незаконними, оскільки нотаріусом при вчиненні нотаріальних дій було проведено перевірку поданих ним документів та їх достовірність, жодних підстав для відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину встановлено не було, у зв`язку з чим нотаріусом було видано йому свідоцтво на право на спадщину за законом. Свідоцтво про право на спадщину за законом видане на його ім`я 12 липня 2017 року жодним чином не порушує права позивачки щодо користування та розпорядження своєю власністю.

Третя особа приватний нотаріус Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. у поясненнях щодо позову зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не відповідають вимогам чинного законодавства і є надуманими, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 видано у відповідності з нормами чинного законодавства.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не довела ту обставину, що склад спадкового майна було визначено помилково, не навела доводів, котрі б свідчили про порушення прав позивача на майно, котре було включено до переліку спадкового. Також, позивачкою та її представником не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_3 не мав право на спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , а також доказів того, що на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом існували обставини, які б унеможливлювали видачу такого свідоцтва ОСОБА_3 . У зв`язку з цим позивачем не доведено , що приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_3 з порушенням вимог чинного законодавства, не доведено умов визначених статтею 1301 ЦК України для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Позивачем не доведено, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 липня 2017, яке видане ОСОБА_3 та первинні документи ОСОБА_4 , на підставі яких видано вказане свідоцтво порушують її права чи охоронювані законом інтереси. Крім того, позивачем ОСОБА_1 , як власником окремого житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , не доведено, яке її право має бути відновлене в разі задоволення пред`явлених нею позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на необґрунтованість, незаконність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами може бути порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Крім того, судом не враховано, що рішенням Казанківської селищної ради внесені зміни до правовстановлюючих документів відповідача в частині нумерації його житлового будинку на номер «43-А». Це рішення не скасовано, а отже є чинним і відтак будинок відповідача зараз має законний номер «43-А». Суд не врахував, що позивачка раніше за матір відповідача оформила свідоцтво на право власності на свій будинок. В даній справі наявне порушення майнового права позивача видачою відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

На вказану апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 подав відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що будівля ОСОБА_1 , що має адресу АДРЕСА_1 не є житловим будинком, а з самого будівництва була і є магазином, який постійно працює, та складається із торгової зали (начебто житлова кімната) та підсобного приміщення. Доказом є технічна документація на будівлю ОСОБА_1 , де архітектор зазначає, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розміщено нежитлову будівлю магазин. Також зазначає, що в 1993 році його мати отримала житловий будинок АДРЕСА_1 у власність від колгоспу в якості майнового паю. Він з 11 років і по цей час проживає в будинку зі своєю сім`єю. В 2003 році позивачка побудувала по сусідству магазин, власний житловий будинок вона мала і має та в ньому і проживає по сьогодні. Після смерті матері в 2017 році отримав свідоцтво про право на спадковий будинок АДРЕСА_1 і до весни 2019 року ні від матері, ні від позивача не чув про перенумерацію будинку. Документи які необхідні для оформлення спадщини та були видані селищною радою містили адресу АДРЕСА_1 . Лише весною 2019 року дізнався від позивача про те, що його будинок має іншу адресу.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Казанківської селищної ради №4 від 23 січня 1998 року передано в приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва індивідуального жилого будинку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_2 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 28 грудня 2004 року власником будинку, розташованого по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с.54 спадкова справа №207/2011).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 лютого 2005 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 , номер запису: 3250 в книзі: 18 (а.с.55 спадкова справа №207/2011).

Згідно витягу із рішення виконавчого комітету Казанківської селищної ради Миколаївської області №186 від 06 листопада 2007 року внесено зміни до правоустановчих документів на жилий будинок, який належить на праві власності ОСОБА_4 , в частині нумерації жилого будинку, змінивши номер «сорок три» на номер «сорок три, корпус «а»» по АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 15 грудня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за №115, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.47 спадкова справа №207/2011).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 липня 2017 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , є її син ОСОБА_3 . Спадщина складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , який належав спадкодавиці ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28 грудня 2004 року Казанківською селищною радою Миколаївської області у відповідності до рішення виконкому №164 від 29 листопада 2004 року та, зареєстрованого 03 лютого 2005 року Казанківським бюро технічної інвентаризації в реєстрі права власності на нерухоме майно за № 9367842 (а.с.104 спадкова справа №207/2011).

З відповіді наданої приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Рожко О.О. від 17 травня 2019 року №302/02-17 вбачається, що при видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі поданих спадкоємцем документів на будинок АДРЕСА_1 . Нотаріусу при видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок не надавалися будь-які відомості щодо перенумерації будинку АДРЕСА_3 , тому нотаріус не має повноважень на внесення змін по перенумерації будинків за своєю ініціативою без надання необхідних документів власником будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.18-19).

Звертаючись з вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка посилалась на те, що видачою цього свідоцтва порушуються її майнові права, оскільки існує подвійна нумерація різних житлових будинків (позивачки та відповідача), в тому числі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що перешкоджає їй здійснювати будь які операції з її будинком.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт також підтвердила свою позицію та пояснила, що вона зверталась до відповідача з вимогою змінити нумерацію будинку, однак він відмовився. Водночас, право відповідача на спадкове майно вона не оспорює.

Отже, предметом спору фактично є наявність подвійної нумерації житлових будинків позивача та відповідача, яким присвоєно однаковий номер «43».

З матеріалів справи вбачається, що така ситуація виникла в 2003-2004 роках при оформленні Казанківською селищною радою документів на право власності на вказані сусідні будинки.

В подальшому Казанківська селищна рада намагалась виправити цей недолік шляхом ухвалення відповідного рішення про внесення зміни до правоустановчих документів на жилий будинок, який належить на праві власності ОСОБА_4 , змінивши номер АДРЕСА_3 .

Однак вказане рішення селищної ради не було виконано належним чином та посадовими особами не були внесені відповідні зміни в правовстановлюючі документи на будинок, який належав ОСОБА_4 .

Зазначене підтверджується довідками, виданими Казанківською селищною радою ОСОБА_3 для оформлення спадщини після смерті матері, в яких селищна рада, надаючи інформацію в нотаріальну контору щодо місця проживання померлої ОСОБА_4 , а також розташування відповідних земельних ділянок, на підставі відомостей з будинкової книги, зазначила будинок АДРЕСА_1 , замість АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з частиною 1 статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути, зокрема, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб (постанова Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11)

Між тим, отримання спірного свідоцтва про право на спадщину з подвійною нумерацією будинку не порушує права позивачки на її домоволодіння. Наявність перешкод для здійснення реєстраційних дій стосовно майна позивачки через подвійну нумерацію будинків, не може вважатись порушенням прав позивачки та підставою для визнання спірного свідоцтва недійсним в розумінні частини 1 статті 1301 ЦК України.

До того ж, позивачка не надала доказів того, що така подвійна нумерація будинків не може бути виправлена шляхом звернення однією зі сторін до органу місцевого самоуправління для внесення змін у правовстановлюючі документи одного із спірних домоволодінь.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що права позивачки можуть бути відновленні шляхом скасування спірного свідоцтва про право на спадщину, є необґрунтованими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення яке оскаржується, підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський Судді Н.О. Шаманська Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 року.