КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 372/1188/20

номер провадження: 22-ц/824/3720/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Обухівське» - адвоката Квітіна Руслана Валерійовича та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клапчука Федора Петровича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 рокуу складі судді Тиханського О.Б., у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Обухівське» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року приватне акціонерне товариство «Обухівське» (далі - ПрАТ «Обухівське») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 08 квітня 2016 року між ПрАТ «Обухівське» і ОСОБА_1 було укладено попередній договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого сторони зобов`язались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що перебувають в постійному користуванні публічного акціонерного товариства «Обухівське» відповідно до державних актів, що знаходяться на території Першотравенської сільської ради Обухівської міської ради, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем ОСОБА_1 документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку пай, укласти договір оренди даної земельної ділянки. Також за умовами цього попереднього договору позивач, як майбутній орендар, до дати укладення основного договору, зобов`язався оплачувати майбутньому орендодавцеві ОСОБА_1 , щорічно, до 31 грудня винагороду у розмірі 10 000 грн 00 коп., з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України, а згідно з додатковою угодою від 12 липня 2018 року - у розмірі 15 000 грн 00 коп. Сторони домовились, що в разі, якщо одна із сторін ухиляється від укладення основного договору, то друга сторона має право звернутись до суду з вимогою про укладення основного договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору повинна відшкодувати іншій стороні прямі збитки, завдані простроченням в укладенні основного договору або його не укладення. Сторони домовились, що у разі порушення однією зі сторін обов`язків, зазначених у договорі, вона сплачує іншій стороні протягом 5 календарних днів штраф в розмірі 100 000 грн 00 коп. Також умовами попереднього договору передбачено, що після його підписання, майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яка буде отримана у власність, до дати укладення основного договору.

Позивач зазначав, що ПрАТ «Обухівське» на виконання зобов`язань за попереднім договором оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього виплатило відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 коп. за 2016 рік, в сумі 10 000 грн 00 коп. за 2017 рік та в сумі 15 000 грн 00 коп. за 2018 рік. У 2019 році позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:005:0029 внаслідок приватизації сільськогосподарських угідь, що перебувала у користуванні ПрАТ «Обухівське». У зв`язку з цим позивачем на адресу відповідача було направлено проект основного договору оренди, однак остання ухилилась від отримання поштового відправлення з проектом основного договору оренди. Натомість, у порушення умов попереднього договору, відповідач передала земельну ділянку в оренду іншому суб`єкту господарювання, а саме, товариству з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» (далі - ТОВ «Роза-Л»). Тому позивач вважав, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов попереднього договору оренди земельної ділянки, вона має сплатити ПрАТ «Обухівське» виплачені їй грошові кошти у загальному розмірі 35 000 грн 00 коп. та неустойку у розмірі 100 000 грн 00 коп., стягнення якої передбачено попереднім договором.

З урахуванням наведеного, ПрАТ «Обухівське» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 135 000 грн 00 коп., а також понесені судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року позов ПрАТ «Обухівське» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Обухівське» грошові кошти у розмірі 35 000 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ПрАТ «Обухівське» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки сторонами не досягнуто домовленості щодо строку укладення основного договору, то такий договір є неукладеним, а тому до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного) правочину та він не може бути визнаний дійсним. Враховуючи, що земельна ділянка відповідача на момент укладення між сторонами попереднього договору перебувала в постійному користуванні ПАТ «Обухівське», відповідач могла набути на неї права після завершення процесу розпаювання, про що було відомо позивачу під час укладання попередніх договорів з відповідачем, суд дійшов висновку, що попередній договір укладався сторонами без визначення реального строку виконання і впевненості у реальному настанні правових наслідків, що обумовлені ним.

Також суд зазначив, що виплачені позивачем відповідачу суми не можуть вважатись авансом, оскільки укладені між сторонами попередні договори оренди земельної ділянки не є попередніми договорами купівлі-продажу земельних ділянок. При цьому судом першої інстанції враховано, що попередній договір не є майновим, тобто не передбачає передачу майна та його оплати, із такого договору виникає єдине зобов`язання сторін - укладення у майбутньому договору на умовах, що погоджені сторонами.

Зважаючи на те, що попередній договір є неукладеним, а позивач на його виконання перерахував відповідачу кошти у розмірі 35 000 грн 00 коп., суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Клапчук Ф.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог ПрАТ «Обухівське» та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Обухівське» про стягнення грошових коштів відмовити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 35 000 грн 00 коп., оскільки за неукладеним договором суд не може стягувати будь-які кошти, так як неукладений договір не породжує для його сторін будь-яких правових наслідків та зобов`язань. Тому представник відповідача вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню загальні положення про повернення майна у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, передбачені ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. Однак, позивач таких вимог не заявляв.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Обухівське» - адвокат Квітін Р.В. просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПрАТ «Обухівське» та ухвалити рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про визнання попереднього договору оренди неукладеним є помилковим, оскільки, на думку представника позивача, момент настання обов`язку вчинення майбутнім орендодавцем ( ОСОБА_2 ) та орендарем (ПрАТ «Обухівське») дій визначений сторонами моментом реєстрації права власності на земельні ділянки (отриманням підтверджуючих документів). Також вказує, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку 22 липня 2019 року і саме з цього часу у неї виник обов`язок вчинити дії, направлені на укладання основного договору оренди із позивачем. Крім того, зазначає, що у п.15 попереднього договору сторони погодили, що після підписання попередніх договорів, майбутній орендодавець ОСОБА_2 зобов`язалась не укладати жодних угод із третіми особами щодо земельної ділянки, яка буде отримана нею у власність, до дати укладання основного договору. Однак ОСОБА_1 , у порушення п.15 попереднього договору, передала земельну ділянку в оренду ТОВ «Роза-Л».

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзивів на апеляційні скарги, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 135 000 грн 00 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 квітня 2016 року між ПрАТ «Обухівське» (майбутній орендар) і ОСОБА_1 (майбутній орендодавець) укладено попередній договір оренди земельної ділянки № 289 (далі - Попередній договір).

Відповідно до п.1 попереднього договору, сторони зобов`язалися після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПрАТ «Обухівське» відповідно до державних актів: на території Першотравенсьскої сільської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003262; на території Нещерівської сільської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003263: на території Обухівської міської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ 003264, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договір оренди земельної ділянки (далі - Основний договір).

Згідно з п.2 попереднього договору, майбутній орендар до дати укладення основного договору, зобов`язується за цим договором виплачувати майбутньому орендодавцеві щорічно до 31 грудня винагороду у розмірі 10 000 грн 00 коп., з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України.

За умовами п.4 попереднього договору, майбутній орендодавець з моменту отримання документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку зобов`язаний протягом п`яти днів надати майбутньому орендареві оригінал та копію документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером та площею.

Проект основного договору готує майбутній орендар та надає майбутньому орендодавцю на ознайомлення, а майбутній орендодавець після узгодження умов основного договору зобов`язаний ознайомитись з проектом основного договору, підписати його та повернути майбутньому орендареві протягом п`яти днів (п.5 попереднього договору).

Відповідно до п.7 попереднього договору сторони домовились і погоджуються, що у разі, якщо одна із сторін ухиляється від укладення основного договору, то друга сторона має право звернутись до суду з вимогою про укладення основного договору.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору повинна відшкодувати іншій стороні прямі збитки, завдані простроченням в укладенні основного договору або його не укладення (п.8 попереднього договору).

Згідно з п.9 попереднього договору, у разі порушення однією зі сторін обов`язків, зазначених у пунктах 1, 2, 4, 6 цього договору, вона сплачує іншій стороні протягом 5-ти календарних днів штраф у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Відповідно до п.11 попереднього договору, у разі порушення відповідачем обов`язків, зазначених у пунктах 1, 4, 6 цього договору, внаслідок чого основний договір не буде укладеним, в доповнення до обов`язку згідно пункту 9 цього договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу отриману відповідно до пункту 2 попереднього договору винагороду.

Також у п.15 попереднього договору сторони погодили, що після підписання попередніх договорів, майбутній орендодавець зобов`язався не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яка буде отримана ним у власність, до дати укладання основного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2018 року між ПрАТ «Обухівське» (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець) укладено додаткову угоду про внесення змін до попереднього договору оренди земельної ділянки № 289 від 08 квітня 2016 року, відповідно до якої внесено зміни до п.2, п.п.3 п.3, п. 9 попереднього договору. У відповідності до внесених змін майбутній орендар ПАТ «Обухівське» до дати укладення основного договору, зобов`язується за цим договором виплачувати майбутньому орендодавцеві ОСОБА_1 , щорічно до 31 грудня винагороду у розмірі 15 000 грн 00 коп., з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України, орендна плата за використання об`єкта оренди зазначеного в основному договорі складає 15 000 грн 00 коп., з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України, а у разі порушення орендодавцем обов`язків, зазначених у пунктах 1, 4, 6 цього договору він сплачує майбутньому орендарю 100 000 грн 00 коп.

Згідно відомостей про нарахування винагороди та квитанцій про їх виплати ПрАТ «Обухівське» нараховано до виплати ОСОБА_1 за 2016 рік 10 000 грн 00 коп., з яких виплачено 8 050 грн 00 коп. та утримано 1 800 грн 00 коп. ПДФО і 150 грн 00 коп. військового збору; за 2017 рік - нараховано до виплати 10 000 грн 00 коп., з яких виплачено 8 050 грн 00 коп. та утримано 1 800 грн 00 коп. ПДФО та 150 грн 00 коп. військового збору; за 2018 рік - нараховано до виплати 15 000 грн 00 коп., з яких виплачено 12 075 грн 00 коп. та утримано 2 070 грн 00 коп. ПДФО та 225 грн 00 коп. військового збору (а.с.15-23).

Всього за період з 2016 року по 2018 рік ПрАТ «Обухівське» на виконання умов попереднього договору оренди земельної ділянки від 08 квітня 2016 року нарахувало до виплати ОСОБА_1 35 000 грн 00 коп.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про надання земельної ділянки у власність» від 17 липня 2019 року надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 3,8642 га, кадастровий номер :06:005:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області та зазначено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (а.с.14).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 11 квітня 2019 року було зареєстровано передачу орендодавцем ОСОБА_1 згідно договору оренди в строкове платне володіння та користування ТОВ «Роза-Л» земельну ділянку площею 3,8642 га, кадастровий номер :06:005:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до 31 грудня 2026 року (а.с.13).

Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2019 року ПрАТ «Обухівське» направило відповідачу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням пропозиції щодо укладення основного договору та проект договору оренди землі, з яким було рекомендовано ознайомитись, підписати та повернути протягом п`яти днів, оскільки згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ними було набуто у власність земельні ділянки, що згідно попереднього договору мають бути передані ПрАТ «Обухівське» в оренду (а.с.24-31).

Однак відповідачем ОСОБА_1 були проігноровані ці пропозиції позивача.

Правовідносини у даній справі пов`язані з орендою землі та регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Так, відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 3 ЦК України презюмує свободу договорів разом із рівністю учасників цивільних відносин, а також справедливість, добросовісність та розумність як загальні засади цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Згідно з ч.2 ст.635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 3 ст.635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 2 ст.792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтями 13-15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, зокрема, є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ), або майнові права (ст.760 ЦК України).

Право передання майна у найм (оренду) має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (оренди).

Згідно зі ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності, зокрема, на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 08 квітня 2016 року, тобто, на момент укладення між ПрАТ «Обухівське» і ОСОБА_1 попереднього договору оренди земельної ділянки № 289, остання не була власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та з відповідними ідентифікуючими ознаками, притаманними таким об`єктам нерухомого майна, як земельні ділянки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладаючи 08 квітня 2016 року попередній договір оренди земельної ділянки, ОСОБА_1 не мала жодних прав власності або користування земельною ділянкою, а отже не була уповноважена на укладення таких договорів.

До того ж, у порушення вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» сторонами попередніх договорів не погоджено всі істотні умови з огляду на те, що попередній договір оренди земельної ділянки № 289 від 08 квітня 2016 року не містить визначення об`єкту оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди тощо.

Тобто, з указаного договору неможливо ідентифікувати, яку саме земельну ділянку мала передати ОСОБА_1 в оренду ПрАТ «Обухівське» і на який строк.

З огляду на наведене, та враховуючи, що на час укладення попереднього договору оренди земельної ділянки сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов цього договору, зокрема, не визначили об`єкт оренди, строк дії договору, а також строк укладення основного договору, що є обов`язковим при укладенні попередніх договорів відповідно до ЦК України та Закону України «Про оренду землі», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що попередній договори оренди є неукладеним.

Тому доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «Обухівське» про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання попереднього договору оренди неукладеним, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Як зазначалося вище, ПрАТ «Обухівське» на виконання умов попереднього договору оренди земельної ділянки № 289 від 08 квітня 2016 року у період з 2016 року по 2018 рік нарахувало до виплати ОСОБА_1 35 000 грн 00 коп.

Установивши, що грошові кошти у розмірі 35 000 грн 00 коп. отримані відповідачем на підставі неукладеного попереднього договору та приймаючи до уваги, що факт отримання цих коштів відповідачем не спростований, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 35 000 грн 00 коп., які набуті відповідачем без законних підстав.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач не заявляв позовних вимог про повернення майна у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави відповідно до положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, а тому представник відповідачавважає, що у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з ОСОБА_1 на корить ПрАТ «Обухівське» грошових коштів у сумі 35 000 грн 00 коп., з таких підстав.

Виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) «юридичний спір» має тлумачитися широко.

Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №369/10789/14-ц.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у даній справі не має значення та обставина, що позивач просив стягнути кошти у сумі 35 000 грн 00 коп. в порядку відшкодування збитків, а не як безпідставно набуті, оскільки у зв`язку із визнанням судом попереднього договору оренди земельної ділянки неукладеним, у відповідача виник обов`язок повернути отримані кошти позивачу, порушене право якого на їх отримання підлягає судовому захисту.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Обухівське» про стягнення з ОСОБА_1 неустойки у розмірі 100 000 грн 00 коп. за порушення умов попереднього договору, оскільки зважаючи на доведеність тієї обставини, що попередній договір оренди є неукладеним, то він не породжує жодних правових наслідків, в тому числі і в частині стягнення штрафних санкцій за порушення його умов.

Доводи апеляційної скарги представника позивача цих висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Обухівське» - адвоката Квітіна Руслана Валерійовича та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клапчука Федора Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: