ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1588/20 Номер провадження 22-ц/814/255/21Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Одринської Т. В.

Суддів: Карпушина Г. Л., Пікуля В.П.,

розглянувши в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2020 року, ухвалене суддею Черняєвою Т. М., повний текст рішення складено 16 листопада 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 38448,51 грн., яка складається з наступного: 14263,09 грн. - заборгованість за кредитом; 22385,42 грн. - заборгованість за відсотками та 1800,00 грн. - пеня.

Позовна заява мотивована тим, що 21.01.2017 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC9 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,9% щомісячно (46,8% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом після закінчення пільгового періоду. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, відповідно до умов договору. В порушення умов договору відповідач своєчасно не сплатила банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, внаслідок чого станом на 25.09.2020 року має заборгованість в сумі 38448,51 грн., з якої заборгованість за кредитом 14263,09 грн., заборгованість по відсоткам 22385,42 грн. та пеня 1800 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашати заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Акцент-Банк». За таких обставин позивач звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2020 рокупозовну заяву АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC9 від 21.01.2017 р. у розмірі 38448,51 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста сорок вісім гривень п`ятдесят одна копійка).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 2102 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ «Анцент-Банк» надано належні та допустимі докази надання позичальнику кредитних коштів та погодження з позичальником ОСОБА_1 умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків та неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, а тому повністю задовольнив позовні вимоги позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копії документів, які були долучені до позовної заяви не можуть слугувати підтвердженням наявності у неї заборгованості перед банком, оскільки не є первинними документами, так як не відповідають вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів, не відповідають вимогам встановленим ЦПК України для письмових доказів. Тож, розрахунок заборгованості за договором, анкета-заява, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не являються належними і допустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам, встановлених ЦПК України для письмових доказів. Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку вона розуміла, ознайомилася та погодилася з ним, підписуючи заяву анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Акцент Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та , зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Вважає, що зазначене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, що висловлена в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Тому вважає, що заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені судом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку не повернуті.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з врахуванням наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.01.2017 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банку».

З розрахунку позивача вбачається, що борг відповідача перед банком станом на 25.09.2020 року становить 38 448,51 грн., який складається із: 14 263,03 грн. - заборгованість за кредитом, 22 385,42 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1800 грн. - пеня.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку машинописним способом заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останньою проставлено підпис під вказаними анкетними персональними даними.

Разом з тим, вказана Анкета-заява будь-яких відміток про тип картки (кредитної, накопичувальної, депозитної тощо), розмір кредитного ліміту, відсоткової ставки не містить.

При пред`явленні позову, банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, строків сплати заборгованості, неустойки.

Разом з цим, використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, колегія суддів, вважає висновки суду першої інстанції щодо отримання згоди відповідача на Умови надання банківських послуг шляхом особистого підписання заяви-анкети необґрунтованими та такими, що суперечать правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019.

З врахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі фактично наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 21.01.2017 року Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку. Пам`ятка клієнта у справі відсутня. «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» не підписаний позичальником і не містить ніяких вихідних реквізитів. Зміст Анкети-заяви взагалі не свідчить про волевиявлення ОСОБА_1 саме на отримання кредиту: жоден варіант кредитної картки не відмічений, рівно як і не визначений розмір кредиту (кредитний ліміт), якщо йшлося саме про кредит. В Анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація, що фіксувала б умови і параметри кредитування. Наданий позивачем суду витяг з Умов і Правил, положеннями яких обґрунтовуються пред`явлені до відповідача вимоги, із очевидністю не можуть бути тими, які мали бути надані споживачеві фінансових послуг для ознайомлення перед укладанням договору.

У справі немає ніяких доказів про обізнаність ОСОБА_1 з указаною редакцією Умов і Правил, про погодження з нею встановленим порядком відповідних умов користування наданими банком коштами з фіксацією цих умов у Пам`ятці клієнта чи в Паспорті споживчого кредиту. Позивач не надав суду доказів укладання з ОСОБА_1 договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до неї вимогу про стягнення боргу.

Для пов`язування платіжних/кредитних карток, щодо руху коштів за якими наявні певні дані, з кредитним договором, якщо такий укладався 21.01.2017, немає належних підстав і доказів. На видачу конкретної картки (карток) в рамках такого договору позивач не посилався, в позовній заяві про це не вказував, дані про вид, час видачі, строки дії карток і т.ін. відсутні. Крім того, слід зазначити, що один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо власне кредитної заборгованості з відповідними її елементами.

З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

Слід враховувати також, що конкретні суми кредиту та процентів у разі прострочення їх сплати є базою для нарахування неустойки (пені, штрафу), відсутність підстав для нарахування та стягнення на підставі умов кредитного договору відповідних базових для розрахунку неустойки сум виключає й обґрунтованість розрахунку та стягнення такої неустойки (пені, штрафу).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

В справі, що розглядається, таких підстав для стягнення боргу немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказами. Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення всіх елементів боргу за кредитним договором, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч. ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. По суті у справі немає доказів щодо обставин, які мають істотне значення в спорі. Виходячи з викладеного вище, доводи позивача про укладення договору в належній формі, з дотриманням вимог закону, та, відповідно, про наявність підстав для застосування правил щодо стягнення боргу за кредитним договором не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного укладення договору із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк».

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 2, 3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 153 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий Т. В. Одринська

Судді Г. Л. Карпушин

В. П. Пікуль