Справа № 274/3707/20 Провадження № 2/0274/376/21
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
09.02.21 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К.", представником якого є ОСОБА_3 ,
пророзірвання договорів оренди, стягнення невиплаченої орендної плати,
ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить:
стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." на її користь невиплачену орендну плату за 2018 2019 рр. у розмірі 63 910,87 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтв від 14.06.2019 р. про прав на спадщину набула у власність земельні ділянки, які є об`єктами договорів, щодо яких виник спір, які належали ОСОБА_4 . Після смерті останнього, починаючи з квітня 2018 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К.", в порушення умов вказаних договорів, не сплатило ОСОБА_1 орендну плату за 2018 2019 рр. у розмірі 63 910,87 грн., чим допустило істотне невиконання умов договорів, що є підставою для розірваннях останніх.
Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." проти позову заперечило та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем ОСОБА_4 , в порушення вимог законодавства України не повідомила у передбачений строк Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." про набуття права власності на земельні ділянки, які є об`єктами договорів, щодо яких виник спір, та не надала документів, які б це підтверджували. Таке повідомлення вона здійснила лише у травні 2020 р., після чого Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." готово було сплатити усю заборгованість з орендної плати, про що повідомило ОСОБА_1 , однак остання будь-якої відповіді не надала, через що кошти були внесені на депозитний рахунок нотаріуса.
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." укладено:
Суд зазначає, що площі земельних ділянок, які є об`єктами оренди, наведені у відповідності до Інформацій від 29.05.2020 р. Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (відповідних земельних ділянок) (а. с. 44 49), в окремих договорах помилково зазначені інші площі.
З свідоцтв від 14.06.2019 р. про право на спадщину за заповітом випливає, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем вказаного у свідоцтвах майна є ОСОБА_1 (а. с. 50, 53, 56, 59, 63, 66).
Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається з:
З Інформацій від 29.05.2020 р. Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (земельних ділянок) вбачається, що право власності на ці земельні ділянки було зареєстровано за ОСОБА_1 15.06.2019 р. на підставі наведених вище свідоцтв від 14.06.2018 р. про право на спадщину за заповітом (а. с. 44 49).
Згідно з частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Таким законом є Земельний кодекс України та Закон України "Про оренду землі".
Частиною четвертою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Частинами першою та третьою статті 148-1 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:
кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;
найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;
місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;
платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).
Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих засобах масової інформації місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки.
Отже, законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.
Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Тобто підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а відтак за загальним правилом у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі.
З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." визнається, що друге не сплачувало першій орендну плату за договорами оренди, які стосуються предмета спору, за 2018 2019 рр.
ОСОБА_1 не подала доказів виконання нею обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 148-1 Земельного кодексу України, а саме що вона протягом одного місяця з дня набуття права власності земельні ділянки повідомила про це Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." з зазначенням, зокрема, платіжних реквізитів, при цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." виконання ОСОБА_1 такого обов`язку заперечує.
За таких обставин Суд виходить з того, що ОСОБА_1 цього обов`язку не виконала.
Не виконавши вказаний обов`язок, ОСОБА_1 створила перешкоди для виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." обов`язку зі сплати їй орендної плати, а тому у такому випадку несплата орендної плати не може бути підставою для розірвання договорів оренди землі, які стосуються предмета спору.
Також з матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К.", дізнавшись про те, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, які є об`єктами договорів оренди, які стосуються предмета спору, 18.05.2019 р. (а. с. 34, 42, зворотній бік), що ним, зважаючи на зміст відзиву, визнається, не маючи платіжних реквізитів ОСОБА_1 , 22.07.2020 р. надало приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Сєтаку В.Я. (внесло депозит) для передачі ОСОБА_1 грошові кошти за користування цими земельними ділянками за період 2018 2019 рр., що підтверджується квитанціями від 22.07.2020 р. зазначеного нотаріуса (а. с. 80, 81, 82, 83, 84, 85).
Враховуючи викладене, Суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.
При цьому Суд зазначає, що наведене вище правове обґрунтування зроблено з врахуванням позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, яка міститься у постанові від 30.06.2020 р. у справі № 545/262/18.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 19.02.2021 р.