Справа № 692/1237/20
Провадження № 2/692/54/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року смт. Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Левченко О.В.,

за участю: секретаря Савенко О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Грінька І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся досуду з позовом до Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок: - площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд, та площею, 0,0539га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За життя ОСОБА_3 06 грудня 2007р. вчинила заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого не складалось заповіла позивачу. Оскільки, з лютого 2014р. постійно проживав зі спадкодавцем до моменту її смерті в с. Білоусівка Драбівського р-ну Черкаської обл., вважає, що спадщину після смерті матері прийняв. Отримати свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно він на може, так як не був зареєстрований разом з померлою на час її смерті. Оскільки вирішити питання спадкування у позасудовому порядку не можливо, просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем та визнати за ним право власності за заповітом на спадкове майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 .. та на земельні ділянки за тією ж адресою.

09.12.2020р. ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження.

29.12.2020р. проведено підготовче судове засідання.

28.01.2021р. ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області залучено до участі в справі Драбівську селищну раду, як правонаступника Білоусівської сільської ради Драбівського району.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача - начальник юридичного відділу Драбівської селищної ради Грінько І.В. проти задоволення позову не заперечував, якщо вони не суперечать чинному законодавству, - просив позовні вимоги задовольнити.

Суд, заслухавши позицію сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 27 травня 2016р. виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років в с. Білоусівка, Драбівського р-ну, Черкаської обл.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 07.09.1956р. Білоусівською сільрадою Драбівського р-ну Черкаської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Таким чином позивач ОСОБА_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Відповідно даних заповіту, вчиненого 06.12.2007р. в с. Білоусівка, Драбівського р-ну, Черкаської області, посвідченого 06.12.2007р. секретарем Білоусівської сільської ради Десятник О.П., ОСОБА_3 зробила заповітне розпорядження, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось заповіла ОСОБА_1 .

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.1997р. серія НБ № 0554329 ОСОБА_3 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 ; відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 628075 від 28.11.2007р. та серії ЯЕ № 628076 від 28.11.2007р. ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:001:0653 та площею 0,0539 з кадастровим номером :01:001:1360.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло вказане вище майно.

Відповідно постанови в.о. завідувача Драбівської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. від 21.08.2020р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 не був зареєстрований разом з померлою на день її смерті та не подав вчасно заяву про прийняття спадщини.

Відповідно листа в.о. завідувача Драбівської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. вх. №4368/20-Вх від 14.12.2020р. спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась.

Відповідно даних паспорту серія НОМЕР_3 , виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області вбачається, що позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 у період з 21.02.1996р. по 04.07.2016р. З 15.07.2016р. місце реєстрації позивача: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 проживав протягом шести останніх років за адресою АДРЕСА_1 .

Не зважаючи на те, що позивач не зареєстрований за вищевказаною адресою, він з 14.02.2014 року і на момент смерті ОСОБА_3 , та до дня звернення з даною позовною заявою, безперервно проживав за місцем реєстрації та проживання спадкодавця, що підтверджується довідками Білоусвіської сільської ради № 640 від 20.08.2020р., № 599 від 27.05.2016р. та заявою виконавчого комітету Драбівської селищної ради № 1 від 13.01.2021р.

Згідно з положеннями ст. 1220 ЦК України, внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У положеннях ст.ст. 1217 і 1218 ЦК України зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Положеннями частин 1 та 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до умов статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Підпунктом 3.15 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Згідно з п.п. 3.21 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ даного Порядку, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п.п 22 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ даного порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

У положеннях пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано роз`яснення з приводу того, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , останній не має можливості іншим шляхом, крім як встановлення в судовому порядку факту постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, підтвердити факт її прийняття. Факт постійного проживання має юридичне значення та має бути встановлений з метою підтвердження наявності обставин, що свідчать про прийняття позивачем, як спадкоємцем, спадщини в порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» гарантовано свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України, передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вказане дає підстави зробити висновок про те, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання та реєстрації спадкодавця у будинку по АДРЕСА_1 , не може бути обґрунтованою та належною обставиною для відмови в встановленні факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтями 4,5,13 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статей 76,77,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Такі докази мають бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на вищевикладене, постійне проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується наявними у справі матеріалами:

- довідкою Білоусівської сільської ради Драбівського р-ну №640 від 20.08.2020р. та довідкою виконавчого комітету Драбівської селищної ради № 1 від 13.01.2021р., відповідно яких ОСОБА_1 проживав без реєстрації в с. Білоусівка Драбівського р-ну з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 14.02.2014р. до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , та здійснював догляд за нею, а також поніс витрати на її поховання.

- копією довідки Білоусівської сільської ради Драбівського р-ну №191 від 12.02.2020р., відповідно якої до складу сім?ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на день смерті входив син ОСОБА_1 , 1956р.н.

- довідкою Білоусівської сільської ради Драбівського р-ну № 599 від 27.05.2016р., відповідно якої ОСОБА_1 постійно проживав з матір`ю ОСОБА_3 і вів спільне господарство.

Також з довідки про отримання (неотримання) допомоги № 364 від 11.08.2020р. вбачається, що ОСОБА_1 , місце реєстрації/фактичного проживання - с. Білоусівка, перебував на обліку Драбівської РДА, відповідно постанови КМУ №832, в період з 14.02.2014р. до 26.05.2016р., на який йому призначено допомогу: компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 р.

Відповідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА № 204040 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 станом на 19.05.2016р. мала І (першу) групу інвалідності та потребувала постійного стороннього догляду, мала повну залежність від сторонніх осіб.

Суд, зазначає, що викладені обставини справи у даній позовній заяві з зазначенням відповідних доказів підтверджують факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на день її смерті, а також наявність усталених соціальних зав`язків із будинком по АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання факту постійного проживання з матір?ю ОСОБА_3 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає до задоволення, оскільки факт проживання його з померлою знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними доказами.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельні ділянки: площею 0,25 га кадастровий номер :01:001:0653, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд, та площею, 0,0539 га, кадастровий номер :01:001:1360, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів неможливості реалізувати своє спадкове право у нотаріальному порядку. Позивач ствердив у судовому засіданні про наявність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Єдиною підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину була відсутність підтвердження проживання спадкоємця з спадкодавцем на час смерті, яка на даний час відпала. Враховуючи те, що позивач може реалізувати свої спадкові права шляхом отримання документу, що посвідчує його право власності в нотаріальному порядку, а суд не може підміняти собою органи нотаріату, позов у цій частині до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 29, 1217, 1218, 1220, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 76-81, 175, 177, 182, 184 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі спадкодавцем - його матір?ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з лютого 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст рішення виготовлений 19 лютого 2021 року.