Провадження № 4-с/235/11/21
Справа № 233/4206/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Кіровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Харків), Акціонерне товариство «УкрСиббанк», -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною скаргою на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування її доводів зазначила, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 29 липня 2011 року з неї на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») було стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 361 122,82 грн, на підставі судового рішення видано виконавчий лист № 2-4098 від 29.07.2011р., який стягувачем був пред`явлений для примусового виконання до Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), державний виконавець якого 17 серпня 2011 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження і наклав арешт на все її невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми стягнення 361 122,82 грн.

Як їй стало відомо, 11 березня 2013 року державний виконавець направив листа стягувачу з пропозицією авансувати проведення виконавчих дій, але відповіді не отримав, тому постановою державного виконавця від 25 жовтня 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на час вчинення виконавчої дії).

Отже, у Кіровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відсутнє виконавче провадження, де вона є боржником.

Нещодавно вона мала намір здійснити укладення угоди у приватного нотаріуса, який повідомив її, що з інформації з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно постанови державного виконавця Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17 серпня 2011 року про відкриття виконавчого провадження на все її невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми стягнення 361 122,82 грн накладений арешт.

Для вирішення питання зняття арешту вона зателефонувала до Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), просила зняти арешт, але працівники відділу її проінформували, що так як виконавче провадження на даний час не перебуває на виконанні у відділі, то відсутні підстави для вирішення питання про зняття арешту з невизначеного майна.

Вона не згодна з бездіяльністю державного виконавця Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту з її майна, вважає її протиправною, тому вимушена звернутися до суду з даною скаргою.

На підставі наведеного просила зобов`язати Кіровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з його майна, накладений постановою державного виконавця від 17 серпня 2011 року про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженню за виконавчим листом № 2-2098 від 29.07.2011р., виданим Кіровським районним судом м. Донецька про стягнення з неї на користь АТ «УкрСиббанк» 361 122,82 грн.

Заявник в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, доводи скарги підтримала.

Інші учасники справи про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, не повідомили про причини неявки.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, її представника, боржника та державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно інформації з АСВП 17 серпня 2011 року старшим державним виконавцем Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Вазовою О.П. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4098 від 29.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитом в сумі 361 122,82 грн (а.с.7).

Згідно інформації, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно постанови державного виконавця Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17 серпня 2011 року про відкриття виконавчого провадження на все невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми стягнення 361 122,82 грн накладений арешт (а.с.6).

11 березня 2013 року державним виконавцем Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) направлено листа стягувачу з пропозицією авансувати проведення виконавчих дій, але до сьогоднішнього дня на адресу Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповіді не надійшло.

Постановою державного виконавця Кіровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25 жовтня 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (у зв`язку з перешкоджанням стягувача провадженню або не здійснення авансування) (а.с.7).

Згідно повідомлення Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області від 16.08.2021р. № 14749 перевіркою ЄДРВП та АСВП інформації про перебування у відділі ДВС Кіровського районного управління юстиції м. Донецька на виконанні виконавчих проваджень, де ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) виступає боржником, станом на 16.08.2021 не знайдено.

Підтвердити чи скасувати факт знаходження виконавчого документа у відповідному відділі ДВС т надати більш детальну інформацію про перебування на виконанні виконавчого провадження, в ході примусового виконання якого відділом ДВС Кіровського районного управління юстиції м. Донецька винесено постанову про арешт матай на боржника та оголошення заборони на його відчуження з об`єктивних причин не виявляється можливим, оскільки матеріально-технічна база, архів, журнали реєстрації вхідної кореспонденції, акти утилізації завершених виконавчих проваджень та документація залишились за попереднім місцем реєстрації відділу у місті Донецьку. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2004 № 1085-р місто Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Положеннями ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.5 ЦПК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV в редакції, чинній на час вчиненні виконавчих дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснене частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця або повернення йому виконавчого документа.

Стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржник, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом (ч.1).

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2).

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про те, що при поверненні виконавчого листа стягувачеві з підстави не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом «Про виконавче провадження», незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа, на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем правомірно не прийняте рішення про скасування арешту, що накладений на майно боржника, так як рішення про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»), що є підставою для зняття арешту, скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведення інших дій, необхідних у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, державним виконавцем не приймалось.

На підставі наведеного в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Позиція Верховного Суду про необхідність зняття арешту з майна, яка викладена у постановах від 7 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19) та 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (провадження № К/9901/20268/18) не може бути врахована судом при розгляді даної скарги, так як вона стосується іншої ситуації, за якою боржниками повністю виконані боргові зобов`язання перед стягувачами, та інші виконавці провадження відносно цих боржників відсутні.

Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.ст.1, 2, 6, 11, 25, 47, 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.447-452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Кіровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Харків), Акціонерне товариство «УкрСиббанк», - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена на у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко