17.02.2021 Єдиний унікальний номер 205/7796/20
єдиний унікальний номер № 205/7796/20
провадження № 2/205/1077/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.10.2020 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття на користь позивача; стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття на користь позивача.

Позов мотивований тим, що позивач з 29.08.1998 року по 12.11.2013 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , від якого мають двох доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30.01.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 24.12.2013 року, на користь позивача. 10.01.2017 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину, своєю поведінкою виправдає надану йому довіру та виконає покладені на нього обов`язки. Наразі, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 (справа № 205/1565/20). У зв`язку з тим, що він не з`явився до суду, було постановлено ухвалу про його привід. Під час виконання вказаної ухвали було виявлено, що ОСОБА_4 перебуває в АТО. Станом на 10.08.2020 року в ОСОБА_4 наявна заборгованість у розмірі 60679,36 грн. Окрім того, з нього стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2020 року по справі № 205/3860/20 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2018 року по 01.12.2019 року у розмірі 85266,76 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_4 з поважних причин (перебування в АТО) не може надавати своєї неповнолітній доньці ОСОБА_7 допомогу, а відповідачі можуть надавати таку допомогу, оскільки отримують пенсію та 31.03.2010 року продали за договором купівлі-продажу квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 , а 27.07.2018 року подарували належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 невідомій особі.

У відзиві на позов відповідачі, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, просили відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Іваненкова Н.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник - адвокат Борсук В.М. позовні вимоги не визнали в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1998 року по 04.09.2013 року.

Від сумісного подружнього життя мають двох дітей: доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття на користь матері, ОСОБА_1 , починаючи з 24.12.2013 року (а.с. 113).

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2017 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину, своєю поведінкою виправдає надану йому довіру та виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2020 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2018 року по 01.12.2019 року у розмірі 85 266 грн. 76 коп. (а.с. 117-118).

Станом на 10.08.2020 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 60679,36 грн. (а.с. 4).

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 265 СК України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до діючого сімейного законодавства, першочерговий обов`язок утримувати неповнолітніх дітей покладається на їхніх батьків. Баба та дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків у наступних випадках: у дитини немає матері, батька або батьки з поважних причин не можуть надавати дитині належного утримання; баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу; нужденності малолітніх або неповнолітніх внуків.

Обов`язок по утриманню може бути покладений на діда, бабу лише як виняток у разі наявності у батьків дитини поважної причини, яка не дозволяє їм надавати таке утримання. Поважність причини, яка тимчасово звільняє батьків від утримання дитини та перекладає такий обов`язок на бабу і діда, встановлюється судом у кожному конкретному випадку на підставі відповідних доказів.

При цьому, суд при розгляді справи про стягнення аліментів з баби та діда на користь онуків повинен з`ясувати наявність у відповідачів достатніх коштів для надання матеріальної допомоги, оскільки обов`язок щодо надання матеріальної допомоги малолітнім, неповнолітнім онукам не може бути покладений на бабу, діда у тому разі, якщо їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання належного їм майна, інші доходи не забезпечують бабі, діду встановленого законом прожиткового мінімуму.

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з довідок Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.11.2020 року, відповідачі знаходяться на обліку в Управлінні і отримують пенсію за віком: ОСОБА_3 в розмірі 2803,51 грн. щомісячно, ОСОБА_2 в розмірі 2271,87 грн. щомісячно (а.с. 44, 45).

Позивачем в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що відповідач з поважної причини не надає дитині належного утримання; не надано доказів на підтвердження актуального на час розгляду справи розміру заборгованості відповідача зі сплати аліментів; також не надано доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває в АТО.

Також суд вважає, що у відповідачів відсутні достатні кошти для надання матеріальної допомоги дитині, оскільки розмір їхньої пенсії недостатній, а відтак стягнення з відповідачів аліментів на утримання онуки вочевидь призведе до порушення їхнього права на достатній рівень забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набір продуктів харчування, непродовольчих товарів та мінімальний набір послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не компенсуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 265 СК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81-82, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання, АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання, АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання, АДРЕСА_3 ), третя особа ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання, АДРЕСА_3 ), про стягнення аліментів -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2021 року.

Суддя Н.В. Басова