Справа № 153/1845/20
Провадження № 22-ц/801/620/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Любинецька-Онілова А. Г.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 рокуСправа № 153/1845/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №153/1845/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року, яке ухвалене суддею Любинецькою-Оніловою А.Г. у Ямпільському районному суді Вінницької області, повний текст складено 25 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23 січня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору банком позичальнику було оформлено кредит у сумі 500 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000 грн.

Позивач зазначає, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, станом на 15 жовтня 2020 року кредитна заборгованість не погашена і складає 10013,06 грн, з яких: 7511,69 грн заборгованість за тілом кредиту; 2501,37 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Таким чином, позивач просив стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №б/н від 23 січня 2015 року у сумі 10013,06 грн та судовий збір.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, порушено норми матеріального та процесуального права. Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з указаним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 13 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 500 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 15 жовтня 2020 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 10013,06 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7511,69 грн; заборгованості за простроченими відсотками 2501,37 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом установлено, що відповідно до анкети-заяви, заповненої відповідачем, останній виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту, однак яку не відомо, оскільки усі поля в анкеті-заяві є пустими, зокрема пустим є поле, яку з: картка «Універсальна»; картка Gold; ідентифікацію з паспортом; картку для виплат чи преміювальну картку отримав ОСОБА_1 .

Крім того, є пустим поле, яке передбачає отримання та розмір кредитного ліміту по платіжній карті «Універсальна»/Gold, тобто позивач не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження укладення сторонами кредитного договору, з тими істотними умовами, посилання на які міститься у позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк», зокрема, щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом та строку повернення кредиту.

Отже, анкета-заява, яка міститься в матеріалах справи, взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та його підпису.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази про узгодження сторонами суми кредитного ліміту у розмірі 500 грн на картковий рахунок, а в подальшому до 7000 грн та отримання відповідачем кредитної картки з указаним банком кредитним лімітом та досягнення сторонами умов про строк, на який надавався кредит.

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої -договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 січня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (грудень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю банком обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, обумовлених у позові.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені.

Крім того, колегія суддів, звертає увагу, що анкета-заява підписана 23 січня 2015 року, проте з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.11) вбачається, що старт карткового рахунку було здійснено 18 серпня 2014 року.

Також з довідки про надання кредитних карток (а.с.12), вбачається, що 18 серпня 2014 року була надана картка № НОМЕР_1 , проте відсутні відомості про видачу кредитної картки та відкриття карткового рахунку 23 січня 2015 року, тобто після підписання сторонами анкети-заяви.

Отже, надані позивачем докази містять суперечності, а тому апеляційний суд вважає їх неналежними та недопустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 лютого 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.