ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7263/21 Справа № 199/2885/21 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2021 року у видачі судового наказу відмовлено на підставі частини 9 статті 165 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою, заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її необґрунтованість.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд, з метою встановлення місця реєстрації боржника, звернувся до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, який на надання вказаної інформації не уповноважений, в той час як звернутися суд мав обов`язок саме до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур.

Боржником ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно ч. 2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у відповідності до вимог ч.2 ст.369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей.

19 квітня 2021 року судом першої інстанції зроблено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з проханням надати відповідь про місце реєстрації боржника ОСОБА_2 .

Згідно наданої відповіді від 05 травня 2021 року, боржник ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки згідно довідки адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України у Дніпропетровській області ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться, суд на підставі частини 9 статті 165 ЦПК України відмовляє у видачі судового наказу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як вбачається з пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Форма та зміст заяви про видачу судового наказу визначена приписами статті 163 ЦПК України.

Відповідно до частин 5-7 статі 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Як вбачається з положень пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №784 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації» внесення до Реєстру інформації про особу та видані їй документи здійснюється уповноваженими суб`єктами у разі: оформлення документів, якщо на цей час зазначена інформація не внесена до Реєстру або змінилася; реєстрації місця проживання чи місця перебування; реєстрації актів цивільного стану; за бажанням особи, якщо інформація про неї не внесена до Реєстру.

Інформація про набуття громадянства України, припинення громадянства України, реєстрацію місця проживання, реєстрацію актів цивільного стану, недійсні документи вноситься до відомчої інформаційної системи розпорядника Реєстру.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядником Реєстру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

З наведеного вбачається, що відомості в Реєстрі відображають інформацію про реєстрацію місця проживання чи місця перебування осіб на всій території України.

Звертаючись до суду із відповідною апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначала, що відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не уповноважений на надання інформації щодо місця реєстрації осіб та суд повинен був звернутися до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур.

В той же час колегія суддів з такими доводами апеляційної скарги погодитися не може з огляду на те, що згідно частини 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Основними завданнями якої згідно частини 3 Положення є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Як вбачається з пункту 36-2 частини 4 вищевказаного Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, взаємодіє з адміністратором Єдиного державного демографічного реєстру, у тому числі з питань, пов`язаних із забезпеченням належного функціонування та адміністрування Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до пункту 13 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, надання органами реєстрації та ДМС відомостей про місце проживання особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи на запит за формою згідно з додатком 3.

Згідно аналізу наведених норм законодавства України вбачається, що суд, з метою вирішення питання про підсудність справи, що надійшла до його провадження, здійснює запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника. При цьому, інформація зокрема щодо місця реєстрації та проживання осіб надходить та систематизується у Єдиному державному демографічному реєстрі, розпорядником якого є Державна міграційна служба, та яка має право на надання відповідних відомостей на запит суду.

При цьому, відповідно до пункту 9 статті 165 ЦПК України встановлено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, діючи у межах чинного законодавства, у відповідності до вимог Цивільного Процесуального Кодексу України, здійснив запит до відповідного відділу Головного управління Державної міграційної служби України, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогою про стягнення аліментів, у зв`язку з тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, в даному випадку стягувач, встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, не позбавлена можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що, відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції діяв відповідно до вимог ч. 9 ст.165 ЦПК України, а тому ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Пищида М.М.