Справа № 342/84/20
Провадження № 22-ц/4808/1280/21
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суд від 21 липня 2021 року, у складі судді Гайдича Р.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації, Семенівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Городенківської міської ради, відділу освіти Городенківської міської ради, Городенківської міської ради про стягнення невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації, Семенківського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області про стягнення заробітної плати за вимушений прогул.

Позов мотивувала тим, що наказом Семенівського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області від 04.09.2018 року її звільнено з роботи сторожа з підстави скорочення штату працівників, що було завідомо незаконним, бо позивачка була прийнята на роботу та працювала з 01.09.1999 року прибиральницею службових приміщень, з якої її не скорочено та не звільнено. Проте до виконання робіт на цій посаді позивачку було не допущено, їй не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата за фактичний вимушений прогул.

Позивачка звернулася до директора Семенівкогого НВК із заявою про допуск до роботи та оплату вимушеного прогулу, на підставі якої її з 02.10.2019 року призначено у навчальному закладі на посаду робітника з обслуговування та поточного ремонту. Таким чином, позивачка перебувала з 04.09.2018 року по 02.10.2019 року у вимушеному прогулі. У зв`язку з цим, просила за період 12 місяців 28 днів стягнути середню заробітну плату 56 846,53 грн.

Представник позивачки неодноразово подавав заяви про збільшення позовних вимог, 11 червня 2021 року просив суд стягнути з Семенівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Городенківської міської ради Івано-Франківської області на користь позивачки за період з 04.09.2018 року по 02.10.2019 року не нараховану та невиплачену із-за не допуску до роботи основну заробітну плату прибиральниці в загальній сумі 77600 грн, виконання рішення в цій частині покласти на Городенківську міську раду (а.с.70-72, 102-107 том 1, а.с. 1-11 том 2 ).

Рішенням Городенківського районного суд від 21 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа Семенівського НВК І-ІІ ступенів у зв`язку з скороченням штату працівників. Звільнення позивачки було завідомо незаконним, бо вона не була оформлена на роботу сторожем, згоди працювати на постійній роботі сторожа не давала, проте за усними вказівками керівництва Семенівського НВК виконувала різні роботи.

Позивачка офіційно прийнята на роботу з 01.09.1999 року прибиральницею службових приміщень, з цієї роботи її не скорочено, не звільнено, також не переведено.

З вересня 2018 року з дня звільнення з посади сторожа, до роботи прибиральниці службових приміщень позивачку не допущено, з цього дня не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата.

В той же час після ухвалення рішення 04 вересня 2019 року по справі №342/149/19 директор Семнівського НВК усно повідомила ОСОБА_1 , що її звільнення незаконне, тому ситуацію можна виправити без звернення до суду.

ОСОБА_1 подала директору заяву про допуск до роботи та оплату вимушеного прогулу. На підставі цієї заяви її з 02.10.2019 року поновлено на роботі на посаді робітника з обслуговування та поточного ремонту.

Таким чином, позивачка перебувала з 04.09.2018 року по 02.10.2019 року у вимушеному прогулі, у зв`язку з чим просила виплатити ненараховану та невиплачену заробітну плату, оскільки факт її незаконного звільнення було визнано адміністрацією роботодавця.

Згідно довідки про доходи №471/05 від 24.09.2020 року, позивачка начебто працювала прибиральницею та отримала сукупний дохід за спірний період 55108,89 грн. Суд не повідомив правоохоронні органи про подачу в справу відділом освіти Городенківської РДА службового підробленого документа.

В уточнених позовних вимогах позивачка та її представник просили стягнути заробітну плату з індексацією в розмірі 77600 грн, а не за час вимушеного прогулу, оскільки позивачку з роботи звільнено тільки частково з посади сторожа, на яку позивачку ні прийнято, ні переведено, бо щодо цього будь-які офіційні документи відсутні, а з посади прибиральниці запису про звільнення в трудовій книжці немає. Тим самим позивачка в Семенівському НВК безперервно працювала прибиральницею з 01.09.1999 року по 01.10.2019 року, з 02.10.2019 року працює робітником з ремонту, проте з 04.09.2018 року по 02.10.2019 року заробітна плата не нарахована, не виплачена.

Суд не надав жодної оцінки показам допитаних свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які стверджували, що позивачка виконувала роботу і сторожа, і прибиральниці і інші роботи, за вказівкою директора школи зокрема виконувала роботу по прибиранню шкільного подвір`я.

Судом безпідставно не застосовано статті 116, 117 КЗпП України, натомість безпідставно обґрунтовано рішення суду п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 40, ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, бо предметом спору визнання звільнення позивача незаконним не було, роботодавець самостійно визнав, що позивач звільнена незаконно, тому 02.10.2019 року поновив її на роботі, проте на посаду робітника з обслуговування та поточного ремонту.

Суд зазначив, що з вересня 2017 року по вересень 2018 року позивачка отримувала зарплату тільки за роботу сторожа (повна ставка) в Семенівському НВК, не отримувала в цей період зарплати на посаді прибиральниці. Це не заперечувалося і не заперечується, бо позивачка отримувала мінімальну заробітну плату, не знаючи за роботу на якій посаді, бо вважала що робота сторожем та прибирання території школи є тимчасовим на неї навантаженням роботодавця, бо офіційно вона числиться прибиральницею.

Запис в трудовій книжці про звільнення з посади сторожа ні на що не впливає, оскільки вона на таку посаду не працевлаштовувалась. ОСОБА_1 було поновлено на роботі та прийнято на посаду робітника Семенівського НВК з 02.10.2019 року після того як наказ про звільнення іншого працівника з посади сторожа в цьому закладі було визнано неправомірним в судовому порядку. Суду слід визнати, що 02.10.2019 року роботодавець фактично визнав звільнення позивача незаконним.

Суд першої інстанції критично оцінив твердження позивачки та її представника з приводу того, що вона була фактично звільнена з посади сторожа, а не з посади прибиральниці, з якої її не звільнили, а позивачка просто була недопущена до роботи прибиральниці з 05.09.20018 року.

В той же час реєстрація позивачки особою, яка шукає роботу, не свідчить про те, що вона повністю згодна із законністю звільнення з посади сторожа, на якій вона ніколи офіційно не працювала, позивач вважала що не звільнена з посади прибиральниці. Тому безпідставними є твердження про те, що вона мала звертатись за захистом з приводу неправомірного її відсторонення від роботи прибиральниці. Позивачка ствердила, що коли її звільнили з посади сторожа, то переконували, що одночасно звільнили з посади прибиральниці, тому вона дійсно не виконувала будь-якої роботи в НВК.

Просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення із встановленням, що трудовий договір ОСОБА_1 від 01.09.1999 року з роботодавцем Семенівським НВК загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний Городенківської міської ради про роботу прибиральниці службових приміщень до 02.10.2019 року ні припинявся, ні змінювався, а 02.10.2019 року був змінений з вказівкою на те, що з цієї дати позивач виконує роботу робітника з ремонту та обслуговування, новим рішенням стягнути в користь позивача ОСОБА_1 стягнути не нараховану та невиплачену з 05.09.2018 року по 01.10.2019 року заробітну плату в загальній проіндексованій сумі 77600 грн, виконання судового рішення покласти на Городенківську міську раду.

Просить постановити окрему ухвалу в правоохоронні органи про наявність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб колишнього відділу освіти Городенківської РДА.

Відділ освіти Городенківської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що Розпорядженням Коломийської РДА №9 від 11.01.2021 року «Про припинення юридичної особи публічного права відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації шляхом ліквідації» прийнято рішення про припинення юридичної особи публічного права відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації шляхом ліквідації.

ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з Городенківською міською радою та новоствореним Відділом освіти Городенківської міської ради, що створений на підставі рішення сесії Городенківської міської ради №23-2/2020 від 18.12.202 року «Про створення Відділу освіти Городенківської міської ради».

В даному спорі жодні дії та/чи бездіяльність Городенківської міської ради не завдали позивачу шкоди, жодних зобов`язань перед позивачкою Городенківська міська рада не мала та не має, тобто коло учасників справи, а саме відповідачів, визначені позивачем на власний розсуд без належних обґрунтувань.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що вона до моменту звільнення 04.09.2018 року працювала в Семенівському НВК на посаді і сторожа і прибиральниці та була не допущена до роботи після 04.09.2018 року на посаді прибиральниці. Зважаючи, що позивачка добровільно, після припинення трудових відносин із Семенівським НВК, отримувала допомогу по безробіттю, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення коштів за вимушений прогул починаючи з 04.09.2018 року до 02.10.2019 року є безпідставним.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно з частиною 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 та її представник не просили визнати, що трудовий договір ОСОБА_1 від 01.09.1999 року з роботодавцем Семенівським НВК загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний Городенківської міської ради про роботу на посаді прибиральниці службових приміщень не припинявся, а 02.10.2019 року був змінений з вказівкою на те, що з цієї дати позивач виконує роботу робітника з ремонту та обслуговування.

Оскільки такі вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції, то не можуть бути предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було прийнято на посаду прибиральниці 0,75 ставки в Семенівську ЗОШ І-ІІ ступенів згідно наказу №14 від 01.09.1999 року.

Згідно з тарифікаційним списком працівників дитячих дошкільних закладів на 2017 рік затвердженого 05.09.2017 року та табелю обліку робочого часу за вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року позивачка з вересня 2017 року по вересень 2018 року отримувала зарплату працюючи на посаді тільки сторожа (1 ставка) в Семенівському НВК І-ІІ ступенів, у вказаний період вона не отримувала зарплати на посаді прибиральниці (а.с. 88-89, 93-96, том 1).

Позивачку було звільнено з посади сторожа Семенівського НВК І-ІІ ступенів згідно наказу №19-к від 04.09.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с. 52)

З 28.09.2018 року по 30.09.2019 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в Городенківській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю в сумі 28693,36 грн (а.с. 54 том 2).

Відповідно до наказу №10-к від 02.10.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду робітника з обслуговування і поточного ремонту з 02.10.2019 року.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1,2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення, до дня поновлення на роботі.

Позов обґрунтовано порушенням вимог статей 116 та 117 КЗпП України щодо несвоєчасної виплати заробітної плати та статтею 235 КЗпП України, однак він не містить вимог ні про поновлення на роботі, ні про скасування (визнання незаконним) наказу про звільнення позивачки.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наданим сторонами доказам, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачка не надала належних та достовірних доказів на підтвердження заявлених вимог. Судом правильно враховано, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа Семенівського НВК незаконним не визнавався, сама позивачка підтвердила, що вона протягом навчального 2017-2018 року працювала на посаді сторожа в Семенівському НВК до моменту звільнення 04.09.2018 року та отримувала зарплату за перебування виключно на посаді сторожа.

Судом також правильно встановлено, що підтвердженням повного добровільного припинення трудових відносин ОСОБА_1 із роботодавцем - Семенівським НВК, після звільнення 04.09.2018 року, є факт її самостійного звернення до Городенківської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості та отримання нею допомоги по безробіттю з 28.09.2018 року по 30.09.2019 року в сумі 28693,36 грн. Оскільки одночасне перебування в трудових відносинах та отримання допомоги по безробіттю не передбачене чинним законодавством.

Апелянтка посилається на те, що рішенням Городенківського районного суду від 04 вересня 2019 року позов ОСОБА_4 до відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації, Семенівського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області про визнання наказу та запису в трудовій книжці про часткове звільнення позивача з роботи незаконним, стягнення невиплаченої заробітної плати з моменту її невиплати задоволено.

Однак обставини справи за позовом ОСОБА_4 відрізняються від обставин справи за позовом ОСОБА_1 , оскільки остання не заявляла позовних вимог про визнання наказу та запису в трудовій книжці незаконними.

Наказом Семенівського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» №10-к від 02.10.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду робітника з обслуговування і поточного ремонту з 02.10.2019 року.

Даних що вказаний наказ про прийняття на роботу є саме поновленням на посаді ОСОБА_1 з 04.09.2018 року у зв`язку з звільнення без законної підстави у зв`язку з чим настають наслідки, передбачені статтею 235 КЗпП України про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріали справи не містять. Як і не містять належним чином зареєстрованої заяви про допуск до роботи та про оплату вимушеного прогулу, на яку посилається позивачка.

Разом з тим, як убачається із змісту заяви ОСОБА_1 про допуск до роботи та оплату вимушеного прогулу, на яку вона посилається у позовній заяві, позивачка виконувала роботу сторожа Семенівського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», при цьому заробітну плату порівняно з зарплатою прибиральниці їй було збільшено.

Таким чином суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами порушення норм трудового законодавства щодо не виплати їй заробітної плати.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги довідку про доходи №471/05 від 24.09.2020 року, оскільки така суперечить зібраним доказам по справі.

Клопотання представника позивача щодо постановлення апеляційним судом окремої ухвали про повідомлення в правоохоронні органи про вчинення злочину, підроблення довідки є необґрунтованим.

Відповідно до положень частин 1, 11 статті 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

У процесі розгляду справи в апеляційній інстанції, колегією суддів не встановлено порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, а відтак підстави для винесення окремої ухвали відсутні.

Разом з тим, позивачка вважаючи, що відділ освіти Городенківської РДА подав службово підроблену довідку про її доходи №471/05 від 24.03.2020 рокувправі звернутися в правоохоронні органи з відповідною заявою про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суд від 21 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин