Справа № 161/3828/20
Провадження № 2/161/1143/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу № 161/3828/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет справи, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь 24», товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство Волинські новини» про захист честі та гідності, та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2020 року позивач звернувся з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 жовтня 2019 року відбулося засідання виконавчого комітету Луцької міської ради на якому вирішувалося питання про взяття на квартирний облік позивача, як внутрішньо переміщеної особи, а також учасника бойових дій.

На цьому засіданні в обговоренні питання брав участь відповідач, як член громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті, який висловив думку, що сумнівається у тому, що відповідач брав участь в усіх боях батальйону «Айдар» і що позивач обманним шляхом намагається отримати в держави кошти на придбання житла.

Позивач вважає, що відповідач таким чином поширив стосовно нього недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

З наведених вище підстав позивач просить суд:

1) визнати недостовірною, негативною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, яка поширена на засіданні виконавчого комітету Луцької міської ради 16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 ;

2) стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву не подав.

Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, пояснень на позов не надали.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що на публічно доступному веб-сайті в мережі Інтернет volynnews.com була розміщена публікація із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що отримати квартиру» в якій відображений хід розгляду 16 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Луцької міської ради на якому вирішувалося питання про взяття на квартирний облік позивача, як внутрішньо переміщеної особи, а також учасника бойових дій (а.с.33).

Аналогічна за змістом публікація була розміщена на веб-сайті volyn24.com.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

У статтях 3, 28 Конституції України визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю, та передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно зі статтею 62 Конституції України один з основоположних принципів - презумпція невинуватості, а відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

ЄСПЛ вказує, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Разом з тим слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому в надрукованому тексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року).

Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантоване. Це право закріплене і в статті 34 Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. ЄСПЛ неодноразово зазначає, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року).

У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі.

Такі самі правові висновки зроблені у постановах Верховного суду від 11 липня 2018 року №658/1795/17-ц, від 01 березня 2018 року №757/54322/16-ц, від 21 серпня 2018 року №607/4318/16-ц, від 20 червня 2018 року №755/7842/16-ц.

Проаналізувавши зміст спірного виступу відповідача, суд дійшов висновку, що поширена ним інформація стосовно позивача є лише оціночним вираженням особистих поглядів щодо особи позивача, його висловлювань, критичною оцінкою діяльності, вираженням суб`єктивної думки і поглядів, а тому не підлягає спростуванню, оскільки кожен має право на свободу вираження поглядів у демократичному суспільстві.

Доводи позивача про те, що окремі частини виступу відповідача містять звинувачення про вчинення ним кримінальних правопорушень, а також недостовірні відомості про його життя, є необґрунтованими, оскільки вирвані із контексту спірних публікацій, які носять в цілому критичний характер та виражають суб`єктивну думку про особу позивача з боку відповідача.

Також суд враховує, що у розглядуваній ситуації безпосередньо на засіданні виконавчого комітету позивачу було надана можливість відповісти на судження відповідача стосовно нього, тобто, вказати на неспроможність його тверджень, що він і зробив, оскільки, як сам вказує позивач, зачитав зміст постанови слідчого про закриття кримінального провадження за фактом можливого підроблення документів про участь у бойових діях.

Також суд зауважує, що позивач не надав суду висновків судової експертизи тексту в справах про захист честі, гідності й ділової репутації, яка встановлює чи містить текст негативну інформацію про особу, в якій формі (твердження, чи оцінного судження) подано інформацію, чи є підстави вважати, що судження виражено в брутальній, принизливій або непристойній формі.

Крім того, позовна вимога про спростування інформації в цілому є не конкретизованою, оскільки позивачем не наведено у прохальній частині позову, які саме вислови він просить суд визнати недостовірними. Хоча мотивувальна частина позову містить доводи позивача про недостовірність певних тверджень у публікації, у прохальній частині позову він не уточнив свої позовні вимоги. Не зроблено цього і до закриття підготовчого провадження у справі, а усні уточнення позивача у судовому засіданні 22 лютого 2021 року не можуть братися до уваги, оскільки зроблені після закриття підготовчого провадження у справі та на стадії розгляду справи по суті.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки поширена позивачем інформація носить критичний характер, містить особисті судження та переконання щодо особи позивача з боку відповідача, враховуючи не конкретизованість позовних вимог, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про спростування інформації слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні основної вимоги про спростування інформації, тому не підлягають до задоволення похідні від неї вимоги про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. 265 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет справи, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь 24», товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство Волинські новини» про захист честі та гідності, та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення

виготовлено та підписано 23.02.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк