Постанова

Іменем України

16 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 509/240/17

провадження № 61-2220св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Колосовича Віталія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року у складі судді Гандзія Д. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Комлевої О. С., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивувало тим, що 08 листопада 2007 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та позичальник ОСОБА_4 уклали кредитний договір № МL-502/044/2007, за умовами якого, останній отримав кредит в розмірі 199 000,00 дол. США, строком до 08 листопада 2020 року.

На забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором - 08 листопада 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали договір поруки № SR-502/044/2007.

Також, на забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 08 листопада 2007 року банк та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки № РСL-502/044/2007 (реєстр. № 762), відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 137,5 кв. м НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільрада, СТ «Тепличний» , який належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Горбань М. В. від 08 листопада 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 758 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 грудня 2007 року, номер 16961501 та земельну ділянку, площею 0,060 га призначену для ведення садівництва НОМЕР_2, що розташована за тією ж адресою, кадастровий № :01:001:1100, яка належить ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Горбань М. В. від 08 листопада 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 759, що стане власністю в майбутньому після одержання державного акта на право власності на земельну ділянку.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року та договору відступлення прав від 07 червня 2010 року за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до статей 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором.

Позивач зазначав, що до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007, однак ОСОБА_4 на порушення умов кредитного договору, не здійснював погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачений графіком строк.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням від 27 липня 2012 року Котовський міськрайонний суд Одеської області стягнув з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007 в розмірі 1 616 140, 41 грн та судові витрати 1 700,00 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн, а всього - 1 617 960,41 грн. Рішення суду не оскаржено сторонами в апеляційному порядку.

Позивач зазначав, що про смерть боржника ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому стало відомо з постанови державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 21 вересня 2013 року ВП № 39437997 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим написом № 859, виданим 08 лютого 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу.

У передбачений законом шестимісячний строк товариство звернулося до Котовської районної державної нотаріальної контори із заявою про пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців та листами від 15 січня 2014 року № 15/02-14 та від 25 лютого 2014 року № 122/02-14 державна нотаріальна контора надала відповідь на запит, що станом на дату надання відповіді коло спадкоємців не встановлено, оскільки до нотаріальної контори із заявами про прийняття або про відмову від спадщини із спадкоємців, ще ніхто не звертався. Вимогу кредитора було прийнято та зроблено відповідний запис в книзі обліку реєстрації спадкових справ (заява від 15 січня 2014 року № 17).

У червні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Котовської міської ради з претензією-вимогою щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою, на що листом від 01 липня 2014 року № 123 начальником юридичного відділу Котовської міської ради було надано відповідь, що оскільки із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент його смерті проживали дружина та діти, які не відмовлялись від спадщини, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину.

Позивач направив до спадкоємців претензію-вимогу від 29 вересня 2014 року з проханням звернутись із заявами до Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини або відмови від спадщини спадкодавця ОСОБА_4 . Однак спадкоємці своє право на прийняття або відмови від спадщини не реалізували.

Посилаючись на те, що відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадкове майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, позивач просив суд звернути стягнення на предмети іпотеки: нерухоме майно - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,060 га НОМЕР_2, кадастровий номер :01:001:1100, розташованих за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, СТ «Тепличний», яке зареєстровано на праві приватної власності за померлим ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є відповідачі, шляхом продажу предметів іпотеки через органи державної виконавчої служби за початковою ціною не нижче 1 935 100,00 грн, яка складається з вартості земельної ділянки площею 0,060 га - 302 000,00 грн та вартості садового будинку загальною площею 137,5 кв. м - 1 633 100,00 грн, а кошти отримані від реалізації предметів іпотеки направити на погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007 у сумі 1 617 960,41 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 514 762,91 грн, заборгованість за відсотками - 51 377,50 грн, заборгованість за пенею - 50 000,00 грн та судовий збір - 1 820,00 грн. Також просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору та за проведення експертної оцінки іпотечного майна в загальному розмірі 4 380,00 грн.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням від 26 лютого 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області позов задовольнив.

Звернув стягнення на предмети іпотеки нерухоме майно: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 137,5 кв. м під НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільрада, СТ «Тепличний» та земельну ділянку, площею 0,060 га призначену для ведення садівництва під НОМЕР_2, що розташована за тією ж адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, СТ «Тепличний» , кадастровий № :01:001:1100 під НОМЕР_2, які зареєстровані на праві приватної власності за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом продажу предметів іпотеки органами державної виконавчої служби на прилюдних торгах згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації предмету іпотеки не нижче 1 935 100,00 грн, яка складається з вартості земельної ділянки площею 0,060 га - 302 000,00 грн та вартості садового будинку загальною площею 137,5 кв. м - 1 633 100,00 грн, а кошти отримані від реалізації предметів іпотеки направити на погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007 у сумі 1 617 960,41 грн (заборгованість за тілом кредиту - 1 514 762,91 грн, заборгованість за відсотками - 51 377,50 грн, заборгованість за пенею - 50 000,00 грн та судовий збір - 1 820,00 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати зі сплати судового збору та за витрати за проведення оцінки іпотечного майна у розмірі 4 380,00 грн, по 1 460,00 грн з кожного.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника ОСОБА_4 . ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 є і його поручителем за зобов`язаннями, а тому спадкоємці боржника та іпотекодавця ОСОБА_4 мають задовольнити вимоги позивача;

на момент відкриття спадщини спадкоємцям було добре відомо про борги спадкодавця ОСОБА_4 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», однак вони не повідомили ПАТ «ОТП Факторинг Україна» про смерть боржника і іпотекодавця, як того вимагає частина перша статті 1281 ЦК України;

спадкоємці прийняли спадщину у встановленому законом порядку і не відмовились від неї у встановлений шестимісячний строк;

оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. з моменту смерті боржника за основним зобов`язанням, правовідносини між позивачами та боржником втратили ознаки зобов`язального права та повинні розгладитися у рамках спадкового права, а саме книги шостої ЦК України та Закону України «Про іпотеку». У даному випадку спірні правовідносини не регулюються статями, які регулюють питання щодо строку позовної давності, а регулюються іншими нормами права, які передбачені статтями 1281, 1282 ЦК України;

про смерть боржника ОСОБА_4 товариству стало відомо з постанови державної виконавчої служби від 21 вересня 2013 року ВП № 39437997 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим написом № 859, виданим 08 лютого 2010 року, після чого, у передбачений законом шестимісячний строк позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців;

позивачу лише у липні 2014 року стало відомо про коло осіб (спадкоємців), до яких необхідно звертатись з вимогою та у передбачений законом трирічний термін, а саме 23 січня 2017 року товариство подало позовну заяву до суду з вимогою до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 12 грудня 2019 року Одеський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишиі без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду,адвокат Колосович В. В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою від 07 лютого 2020 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, зупинив виконання рішення суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У березні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу заявник мотивував тим, що позивач пропустив строк звернення до спадкоємців з вимогою, оскільки позивач скористався своїм правом на дострокове повернення усієї суми заборгованості, яка стягнута рішенням суду від 27 липня 2012 року; позивачу стало відомо про смерть позичальника більше ніж через рік 21 вересня 2013 року, з вимогою товариство звернулося у січні 2014 року, а з позовом до суду 23 січня 2017 року; позивач пропустив трирічний строк звернення з позовом; строк виконання вимог настав ще до смерті боржника;

суди неправильно застосували статтю 1281 ЦК України, що суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, провадження № 14-53цс18.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 08 листопада 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № МL-502/044/2007, за умовами якого, останній отримав кредит в розмірі 199 000,00 дол. США, зі строком виконання до 08 листопада 2020 року (т. 1, а. с. 18-26).

На забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором 08 листопада 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали договір поруки № SR-502/044/2007 (т. 1, а. с. 39-40).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 листопада 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки № РСL-502/044/2007 (реєстр. № 762), відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 137,5 кв. м під НОМЕР_2, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, СТ «Тепличний» , який належав на праві власності ОСОБА_4 та земельну ділянку, площею 0,060 га, призначену для ведення садівництва під НОМЕР_2, що розташована за тією ж адресою, кадастровий № :01:001:1100, яка належала на праві власності ОСОБА_4 .

Предметом іпотеки забезпечено всі зобов`язання позичальника ОСОБА_4 перед іпотекодержателем зі сплати останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року та договору відступлення прав від 07 червня 2010 року за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007, ПАТ «ОТП Банк» на підставі статей 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 79-141).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а тому до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007.

Згідно з пунктом 1.1. частини другої кредитного договору, позичальник зобов`язаний своєчасно повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у кредитному договорі.

На порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів у розмірі та в установлений строк, позичальником ОСОБА_4 не відбувалося.

Пунктом 1.2. договору поруки передбачено, що поручитель та позичальник відповідають перед банком за кредитним договором як солідарні боржники.

Заочним рішенням від 27 липня 2012 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у справі № 2-1516/2162/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення 10 038 560,85 грн, позов задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно суми заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № МL-502/044/2007 в розмірі 1 616 140,41 грн та судові витрати 1 700,00 грн, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн, а всього - 1 617 960,41 грн. Це рішення суду не оскаржено сторонами в апеляційному порядку та набрало чинності (т. 1, а. с. 27-30).

На виконанні державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області перебувало виконавче провадження за виконавчим написом № 859, виданим 08 лютого 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу про звернення стягнення на іпотечне майно боржника ОСОБА_4

21 вересня 2013 року позивачу повідомлено про те, що ВП № 39437997 з виконання виконавчого напису № 859 закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2012 року, та про що винесена відповідна постанова (т. 1, а. с. 61, 62).

Після цього, у передбачений законом шестимісячний строк позивач звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори із заявою про пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, датованим 15 січня 2014 року, яке було відправлено поштою 27 грудня 2013 року (т. 1, а. с. 63-65).

Вимогу кредитора прийнято та зроблено відповідний запис в книзі обліку реєстрації спадкових справ.

Листами від 15 січня 2014 року за вих. № 15/02-14 та від 25 лютого 2014 року за вих. № 122/02-14 державною нотаріальною конторою була надана відповідь на запит позивача, що станом на дату надання відповіді коло спадкоємців не встановлено, оскільки до нотаріальної контори із заявами про прийняття або про відмову від спадщини із спадкоємців, ще ніхто не звертався (т.1, а. с. 65, 66, 67).

11 червня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Котовської міської ради з претензією-вимогою щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою.

Листом від 01 липня 2014 року за вих. № 123 начальник юридичного відділу Котовської міської ради надав відповідь про те, що оскільки із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент його смерті проживали дружина та діти, які не відмовлялись від спадщини, то вважаються такими, що фактично прийняли спадщину (т. 1, а. с. 68-70).

ОСОБА_4 не виконав своїх кредитних зобов`язань, отримані кредитні кошти банку не повернув.

Спадкоємцями померлого боржника є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є дружиною, донькою та сином спадкодавця, відповідно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Задовольняючи позовні вимоги, суду першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивачу лише у липні 2014 року стало відомо про коло осіб (спадкоємців), до яких необхідно звертатись з вимогою та у передбачений законом трирічний термін, а саме 23 січня 2017 року товариство подало позовну заява до суду з вимогою до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суди встановили, що лише 21 вересня 2013 року позивач отримав копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 39437997 з виконання виконавчого напису № 859 у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто товариство дізналося про смерть останнього саме ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після цього, у передбачений статтея 1281 ЦК України шестимісячний строк позивач звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори із заявою про пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців.

При цьому, на момент відкриття спадщини спадкоємцям було добре відомо про борги спадкодавця ОСОБА_4 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», однак вони не повідомили ПАТ «ОТП Факторинг Україна» про смерть боржника і іпотекодавця, як того вимагає частина перша статті 1281 ЦК України.

З огляду на викладене, ПАТ «ОТП Факторинг Україна» не втратив право пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника та іпотекодавця ОСОБА_4 - відповідачів у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначені висновки узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) та спростовують доводи скарги про те, що позивач пропустив строк звернення до спадкоємців з вимогою, оскільки скористався своїм правом на дострокове повернення усієї суми заборгованості, яка стягнута рішенням суду від 27 липня 2012 року та про те, що позивач пропустив трирічний строк звернення з позовом; строк виконання вимог настав ще до смерті боржника.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Наведене передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки ухвалою від 07 лютого 2020 року Верховний Суд запинив виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цього судового рішення, слід поновити виконання цього рішення.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Колосовича Віталія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк І. М. Фаловська