Справа № 219/3880/15-ц
Провадження № 4-с/219/19/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., заявника ОСОБА_1 , державного виконавця Филимонової В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Филимонової Варвари Юріївни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Филимонової Варвари Юріївни, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу від 24.03.2021 року у виконавчому провадженні № 48000281, винесену державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Филимоновою В.Ю.

В обгрунтування скарги посилається на те, що на примусовому виконанні у Бахмутському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 48000281 з примусового виконання виконавчого листа № 2/219/1939/2015, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області 01.07.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.12.2020 року № 105603, заборгованість з аліментів станом на 01.12.2020 року складала 1 744,25 грн. Однак відповідно до розрахунку заборгованості від 12.03.2021 року № 17100, заборгованість з аліментів станом на 01.03.2021 року складає вже 29 018,88 грн. Вважає, що різке зростання заборгованості обумовлено тим, що за попередні періоди державним виконавцем неправильно розраховувався розмір аліментів, які належить сплачувати. Нарахування аліментів в період з 28.04.2016 року по 01.02.2021 року, коли він не мав офіційного заробітку, проводилося з урахуванням середньої заробітної плати у м. Бахмут відповідно до ст. 195 СК України. Однак державний виконавець відраховував з наданої Управлінням статистики суми середньої заробітної плати 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору. В подальшому дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів були визнані неправомірними.

Він розуміє про необхідність сплатити цю заборгованість, однак, просив звернути увагу на те, що вона утворилася не з його вини. Якби він вчасно був обізнаний про правильно розраховану суму до сплати протягом 28.04.2016 року 01.02.2021 року, він би вчасно поступово сплачував аліменти, не утворюючи при цьому такої значної заборгованості.

Однак заявник дізнався, що до нього застосовано ще й штраф у розмірі 20%, який складає 5 803,78 грн. Постанова про накладення штрафу на його адресу поштою не надходила. Постанову йому було вручено тільки 06.07.2021 року на його прохання. Із вказаною постановою про накладення штрафу він не погоджується, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення.

Також зазначив, що 24.03.2021 року державним виконавцем складено адміністративний протокол, згідно зі ст. 183-1 КУпАП. Проте постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.04.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, провадження закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова про накладення штрафу у розмірі 20% від суми боргу застосована державним виконавцем до скаржника за допущення заборгованості, яка накопичилася з 28.04.2016 року по 01.02.2021 року, тобто ще до моменту внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», якими запроваджувався штраф, є неправомірною, тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній, та просив її задовольнити. Заявник визнав той факт, що йому необхідно сплатити заборгованість, однак, просив звернути увагу на те, що вона утворилася не з його вини. Зазначив, що якщо б він вчасно був обізнаний про правильно розраховану суму до сплати протягом 28.04.2016 01.02.2021 року, він би вчасно поступово сплачував аліменти, не утворюючи при цьому такої значної заборгованості. Однак він також дізнався, що до нього застосовано ще й штраф у розмірі 20%, який складає 5 803,78 грн. Постанова про накладення штрафу на його адресу поштою не надходила. Постанову йому було вручено тільки 06.07.2021 року на його прохання.

Державний виконавець Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Филимонова В.Ю. заперечувала щодо задоволення скарги та вважала винесену нею постанову про накладення штрафу від 24.03.2021 року правомірною.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Бахмутському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 48000281 з примусового виконання виконавчого листа № 2/219/1939/2015, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області 01.07.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.12.2020 року № 105603, заборгованість з аліментів станом на 01.12.2020 року складала 1 744,25 грн. (а.с. 34).

Однак відповідно до розрахунку заборгованості від 12.03.2021 року № 17100, заборгованість з аліментів станом на 01.03.2021 року складає 29 018,88 грн. (а.с. 33).

Таке різке зростання заборгованості обумовлено тим, що за попередні періоди державним виконавцем неправильно розраховувався розмір аліментів, які належить сплачувати.

Так, нарахування аліментів в період з 28.04.2016 року по 01.02.2021 року, коли заявник не мав офіційного заробітку, проводилося з урахуванням середньої заробітної плати у м. Бахмут відповідно до ст. 195 СК України. Однак державний виконавець Филимонова В.Ю. відраховувала з наданої Управлінням статистики суми середньої заробітної плати 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору.

В подальшому дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів були визнані неправомірними.

Так, за заявою стягувача ОСОБА_2 начальником відділу була проведена перевірка виконавчого провадження № 48000281, якою встановлено, що державним виконавцем помилково відраховувались 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору із величини середнього заробітку. Державного виконавця зобов`язано здійснити перерахунок заборгованості (а.с. 35-37).

Відповідно до ч. 14 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За своєю природою норма, що міститься у даній статті, є різновидом відповідальності за вчинення правопорушення несплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує заборгованість за 1 рік. Для притягнення до відповідальності необхідною передумовою є наявність вини.

Суд встановив, що у тому, що утворилася така заборгованість, немає вини заявника ОСОБА_1 , оскільки він сплачував ту суму аліментів, яку йому повідомив державний виконавець. Розрахунок суми аліментів це обов`язок державного виконавця. За неналежне виконання службових обов`язків державному виконавцю зменшено відсоток премії та суворо попереджено про недопущення в подальшій роботі аналогічних порушень (а.с. 37).

24.03.2021 року державним виконавцем відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол згідно зі ст. 183-1 КУпАП. Проте постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.04.2021 року, яка набрала законної сили 20.04.2021 року, по справі № 219/2998/21 провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 38-40).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що в діях заявника відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до нового розрахунку заборгованості від 12.03.2021 року, заборгованість складається з нарахованого боргу за період з 28.04.2016 року по 01.02.2021 року.

У постанові про накладення на боржника штрафу державний виконавець посилається на положення ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Але ст. 71 цього закону доповнено ч. 14 згідно із Законом № 2475-VIIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року.

Державним виконавцем порушені права та інтереси боржника в частині винесення постанови про накладення штрафу, враховуючи положення Конституції України.

Ч. 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Положення ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть застосовуватись, починаючи з дня набрання ними чинності, і не повинні розповсюджуватися на правовідносини, що виникли раніше.

Виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві, визначені у ч. 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 року. На заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року, її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується. Тобто раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28.08.2018 року.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими.

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії. Суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Такі роз`яснення містяться у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Крім того, під час розгляду скарги суд встановив, що постанова про накладення штрафу на боржника у розмірі 5 803,78 грн. є передчасною, оскільки до складення розрахунку заборгованості з аліментів від 12.03.2021 року заборгованість боржника з аліментів була невеликою. Перерахунок здійснено за попередній період з 28.04.2016 року по 01.02.2021 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку боржник не мав можливості сплатити або оспорити.

Обмеження та штрафи мають на меті спонукати до сплати заборгованості у разі навмисних дій боржника, спрямованих на ухилення від сплати аліментів. Тому, нарахувавши заборгованість з аліментів 12.03.2021 року і цього ж місяця 24.03.2021 року наклавши штраф за несплату аліментів, державний виконавець не встановив та не пересвідчився у намірах боржника ухилятися від виконання рішення суду та від сплати заборгованості з аліментів, не дотримався принципу верховенства права та принципу справедливості, об`єктивності, не взяв до уваги відсутність можливості у боржника до отримання розрахунку заборгованості сплатити вказану заборгованість у день її нарахування, за період понад один рік при відсутності роботи у боржника, тому зазначені постанови обмежують права боржника та створюють для нього невиправдано надмірний тягар, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, постанова від 24.03.2021 року про накладення штрафу у розмірі 20% від суми боргу, застосована державним виконавцем до скаржника за допущення заборгованості, яка накопичилася за період з 28.04.2016 року по 01.02.2021 року, тобто ще до моменту внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», якими запроваджувався штраф, є неправомірною, такою, що суперечить закону, і, як наслідок, підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки наведений у пункті 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним, справляння судового збору за подання зазначеної скарги не передбачено.

В свою чергу, документального підтвердження витрат, пов;язаних з розглядом скарги, а також розрахунку таких витрат суду сторонами не надано, що дає підставу вважати про відсутність відповідних вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Филимонової Варвари Юріївни задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 24.03.2021 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 5803,78 грн. у виконавчому провадженні № 48000281, винесену державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Филимоновою В.Ю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Р.Є. Дубовик