"17" вересня 2021 р.

Справа №642/2759/21
2-о/642/171/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 р. Ленінський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Проценко Л.Г.

присяжних: Бикової О.Ю., Скок Л.Б.,

за участю секретаря судового засідання Балега Н.В.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Холодногірський Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), про оголошення громадянина померлим,-

ВСТАНОВИВ :

Заявниця звернулася до суду із даною заявою, в якій просила оголосити її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м.Зирянівськ Східно-Казахстанської області республіки Казахстан, померлим. При цьому посилалась на те, що згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2021р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після розлучення з ОСОБА_4 у 2010р. батько ОСОБА_3 у 2014р. поїхав на заробітки за кордон і з цього часу будь яких відомостей про нього немає на протязі 6 років. Оголошення померлим ОСОБА_3 необхідно заявниці ОСОБА_2 для оформлення спадщини на ј частку зазначеної квартири. Інших спадкоємців першої черги за законом немає. У зв`язку з тим, що у місці постійного проживання немає відомостей про місце перебування ОСОБА_3 більше трьох років наявні підстави для оголошення його померлим.

Ухвалою суду від 14 травня 2021 р. заяву залишено без руху, оскільки в заяві вказано невірну назву органу РАГС, який обслуговує Холодногірський район м.Харкова; окрім того, у разі наявності інших близьких родичів ОСОБА_3 , які матимуть спадкові права у разі оголошення його померлим, їх необхідно залучити до участі у справі в якості заінтересованих осіб; також не наведено усіх обставин та посилань на усі докази, а саме, в якому стані перебував ОСОБА_3 у 2014р., чи страждав на тяжкі захворювання, а також щодо звернення родичів до правоохоронних органів з приводу його розшуку.

Заявником 24.05.2021 р. усунуті недоліки заяви, при цьому, зокрема зазначено, що ОСОБА_3 заповіт не складав, на день подання заяви спадкоємцем залишилася його донька, що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано 09.07.2010р., тому ОСОБА_4 не є подружжям, хто пережив спадкодавця. ОСОБА_3 у 2014р. не хворів на тяжкі захворювання та не мав скарг на своє здоров`я і до 2014р. відсутні відомості про його звернення до закладів охорони здоров`я. Родичі до правоохоронних органів з приводу розшуку ОСОБА_3 не звертались, оскільки той виїхав за кордон за програмою пошуку близьких родичів, де з ним зв`язок припинився. Тобто інформація про місце проживання та стан здоров`я ОСОБА_3 припинила надходити до родичів з моменту перебування ОСОБА_3 за кордоном.

Ухвалою суду від 24 червня 2021р. з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України витребувано відомості про перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_3 за період з 2013р. по теперішній час.

В судове засідання заявник не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, при цьому заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав на підставах зазначених у заяві про оголошення громадянина померлим. При цьому показав, що ОСОБА_3 зловживав алкоголем, у зв`язку з чим втрачав свідомість. Відомостей про зловживання спиртним та чи знаходився ОСОБА_3 на диспансерному обліку у зв`язку з алкоголізмом чи іншими хворобами немає. Заявник щодо розшуку батька до правоохоронних органів, посольств чи міжнародних організацій не зверталась. Він робив запит до пенсійного фонду України, але не знає чи досяг ОСОБА_3 пенсійного віку чи раніше працював в шкідливих умовах не знає. Відомостей щодо смерті ОСОБА_3 немає.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_3 знаходилась у шлюбі з 1986 р. по 2010р. ОСОБА_3 зловживав алкоголем, не утримував родину. Після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_3 проживали разом. Після розмови, в якій також приймала участь її донька про необхідність заробляти, ОСОБА_3 виїхав на заробітки, залишивши довіреність на розпорядження майном та виписавшись з квартири. ОСОБА_3 телефонував доньці, зазначав, що знаходиться в Росії, але в подальшому зв`язок припинився і місце знаходження ОСОБА_3 невідоме. ОСОБА_3 народився в ОСОБА_5 , однак його батьки в подальшому виїхали до Росії і з родичами по лінії колишнього чоловіка вона не спілкувалась. До правоохоронних органів щодо розшуку в Росії вона не зверталась, оскільки у них погані відносини. Дочка також не зверталася до правоохоронних органів, оскільки у неї не було часу. Підставою для оголошення померлим ОСОБА_3 є те, що з ним втрачено контакт і він не приїжджає до Харкова. Квартира на праві спільної часткової власності належить їй Ѕ частина та по ј частині належить доньці та ОСОБА_3 . Донька, яка є єдиною спадкоємицею після ОСОБА_3 , батька любила, але нікуди не зверталася щодо його розшуку, в т.ч. і до міжнародних органів. Дату смерті ОСОБА_3 не знає.

Суд, вислухавши представника заявника, свідка, перевіривши матеріали справи та надані заявником докази, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

За ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За ч.ч.1,2,3 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процессу. Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову не допускається.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.92, ч.ч.1,2,5 ст.95 ЦПК Українисторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

За ч.1,2 ст.229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно ст.ст. 263, 266ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно повторного свідоцтва про народження у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6 , про що здійснено відповідний запис за №307. (а.с.28)

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 09.07.2010р., про що внесено відповідний запис за №175. (а.с.31)

Як вбачається з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03 лютого 2021р. шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було зареєстровано 14.12.2007р., про що здійснено відповідний запис за №183, прізвища після укладення шлюбу: ОСОБА_8 та ОСОБА_8 . Зазначений шлюб розірвано на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.09.2013р. (а.с.29,30)

Згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 10 вересня 1986 р. (а.с.5)

Як вбачається з копій паспортів громадян України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 останні також зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 . (а.с.6-9)

За довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.02.2021р. за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 07.02.2019р., ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 07.02.2019р., ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 22.03.2019р. (а.с.15)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.02.2021р. квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_2 , 17.08.1994р. ХМЦПДЖФ та договору про визначення часток від 24.09.2008р. посвідченого 1-ю ХДНК в р.№7-2425 належить на праві часткової приватної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по ј частині та ОСОБА_4 -1/2 частина (ј+ј на підставі договору дарування р.№6709 від 01.11.2008р.). (а.с.11,12)

Головне Управління пенсійного фонду України в Харківській області на адвокатській запит адвоката Суркова В.М. листом від 10.02.2021р. повідомило, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку не перебуває, а відомості про пенсійне забезпечення належать до персональних даних. (а.с.17)

Також на адвокатській запит адвоката Суркова В.М. листом від 12.02.2021р. Головний центр обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, надав відповідь про те, що інформація про перетинання державного кордону України в період з 2013р. по час відповіді громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є конфіденційною і з обмеженим доступом та може бути отримана на підставі визначеному законом. Запитувана інформація про особу без її особистої письмової згоди буде надана на виконання судового рішення про витребування зазначеної інформації.

За клопотанням заявника судом витребувалась відповідна інформація. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 05.07.2021р. інформація про перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлена. Відповідно до п.29 Положення інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років.

Згідно п.3 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Статтею 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті, згідно ст.47 ЦК України. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини.

Згідно п.13 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95 р. на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Відповідно до статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Звертаючись до суду з заявою про оголошення громадянина померлим заявниця зазначила, що у 2014р. її батько ОСОБА_3 поїхав на заробітки за кордон і з цього часу будь яких відомостей про нього немає на протязі 6 років. В заяві про усунення недоліків заяви про оголошення громадянина померлим ОСОБА_2 зазначила, що з моменту виїзду батька ні вона, ні родичі до правоохороних органів щодо розшуку ОСОБА_3 не зверталися, будь яких відомостей про хронічні захворювання чи інший хворобливий стан здоров`я, що може свідчити про наявність загрози смерті останнього немає, ОСОБА_3 виїхав за кордон за програмою пошуку близьких родичів, де з ним зв`язок припинився.

Крім того, заявник зазначаючи, що оголошення померлим ОСОБА_3 необхідно їй для оформлення спадщини на ј частку квартири АДРЕСА_1 і інших спадкоємців першої черги за законом немає, не надала будь яких доказів про звернення до нотаріальної контори та відмови їй у здійсненні будь яких нотаріальних дій.

Також заявник не зверталася до органів державної міграційної служби з питання щодо встановлення місця знаходження батька. Саме лише посилання про те, що після виїзду батька, з ним був утрачений будь який зв`язок, не може бути беззаперечною підставою для оголошення його померлим та позбавлення його права власності, шляхом відкриття спадщини на належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 .

Між тим, матеріали справи не містять даних щодо здійснення заявником заходів з розшуку батька ОСОБА_3 за межами України (зокрема, шляхом звернення до органів міграційної служби, міжнародних громадських організацій та спеціалізованих розшукових організацій). За таких обставин, вважати, що заявницею вживались усі можливі дії для розшуку та встановлення місця перебування її батька є неможливим.

Отже, вирішення питання про оголошення громадянина ОСОБА_3 померлим є на даний час передчасним, а тому у задоволенні заяви належить відмови ти.

Оскільки в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі, судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 46, 47, 48 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 214-216, 234, 246, 249, 305-309 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Холодногірський Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), про оголошення громадянина померлим відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17 вересня 2021р.

Суддя Л.Г. Проценко

присяжні: О.Ю. Бикова,

Л.Б. Скок