Ухвала

16 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 646/6067/18

провадження № 61-17822ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Акцент-банк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків до 03 грудня 2021 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Зокрема, заявнику запропоновано подати нову редакцію касаційної скарги із зазначенням підстав, передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, та належним обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).

Залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд роз`яснив заявнику положення частини другої статті 389 ЦПК України щодо випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частини першої та третьої статті 411 ЦПК України.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій підставою касаційного оскарження рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року зазначає пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування судами норми права без урахування висновку Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 492/2070/19.

Разом із цим, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі обґрунтування касаційної скарги не дають можливості встановити взаємозв`язок наведених доводів скаржника до зазначеної підстави касаційного оскарження, оскільки за результатами перевірки відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень у справі за № 492/2070/19 Верховним Судом не приймалось жодних рішень.

Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також посилання на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи наведене, станом на 16 грудня 2021 року недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 03 листопада 2021 року, заявник не усунув, оскільки належно не обґрунтував зазначену ним підставу для відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Акцент-банк» про захист прав споживача вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков