Справа № 347/864/18
Провадження № 22-ц/4808/1143/21
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В.В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Єлісевич О.М.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Розганюк Т.Є., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 адвоката Аверкової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4 про переведення на позивача прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, визнання права власності на частину житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Васильковським В.В. 26 травня 2021 року в м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації про перевід на позивача прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, визнання права власності на частину житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 . За даним договором від імені продавця діяла ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11.08.2015 року. Відповідач ОСОБА_2 є її чоловіком, шлюб з яким зареєстровано 17.04.2018 року. Однак, до реєстрації шлюбу вони спільно проживали однією сім`єю з літа 2015 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7 . Вони обоє з чоловіком вели перемовини про придбання спірного будинку з ОСОБА_3 .

Остання 11.08.2015 року уповноважила своєю довіреністю ОСОБА_6 , ОСОБА_8 здійснювати представництво її інтересів по даруванню або продажу їм обом спірного житлового будинку, про що нотаріально цю довіреність засвідчила.

Для оформлення відчуження будинку слід було збирати пакет документів ( зокрема отримати копію рішення суду про набуття продавцем права власності на будівлю, поновити технічну документацію, представити кадастрову документацію по земельній ділянці, уточнені анкетні дані і таке інше). 24.02.2016 року ОСОБА_2 та представник продавця ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 . При цьому довірена особа продавця здійснювала представництво його інтересів за довіреністю, що була укладена 11.08.2015 року, де вона обов`язково повинна була бути стороною договору за вимогою власника будинку.

Однак, на підписання договору її не запрошували, хоча це було обов`язковою умовою здійснення відчуження будівлі продавцем на користь набувачів ОСОБА_2 та її (позивачки).

Кошти на придбання житла належали їй (позивачці) та ОСОБА_2 . В будинку ними було проведено ремонтні роботи, в подальшому поселились в спірний будинок та зареєстровані на проживання разом з дитиною до даного часу.

Колишня дружина чоловіка ОСОБА_4 ініціювала судовий спір щодо поділу спільного майна подружжя і до поділу незаконно включила вже набутий нею та відповідачем під час спільного проживання житловий будинок з господарськими спорудами.

Факт припинення шлюбних стосунків між відповідачем ОСОБА_2 і його першою дружиною ОСОБА_4 підтверджено рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2016 року про розірвання шлюбу у справі №347/310/16.

При здійсненні перемовин з продавцем - відповідачем ОСОБА_3 щодо придбання ними спірного житлового будинку з господарськими спорудами та при оформленні довіреності нею вони були присутні у нотаріуса і надавали свої дані особисто. З продавцем узгодили всі істотні умови придбання цього будинку, а тому в довіреності було винесена вимога, що набувачами майна буде вона, ОСОБА_9 (на даний час ОСОБА_10 ) і ОСОБА_2 і що довірена особа може діяти тільки на умовах, визначених дорученням. Даний факт має суттєве значення, адже довіреність не змінювалась, не відмінялась, не була відкликана ОСОБА_3 .

Нотаріальне посвідчення та оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 виключно на ОСОБА_2 є порушенням її прав співвласника майна. Не залучення її до підписання договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку і господарських споруд відбулося не з її вини. Вважає, що даний житловий будинок з господарськими спорудами є об`єктом її та ОСОБА_2 права спільної часткової власності по 1/2 частині кожного.

Просила перевести на неї права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу однієї другої частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який укладений 24.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на одну другу частину даного будинковолодіння, як набутого на праві спільної часткової власності в рівних частинах з ОСОБА_2 (а.с.3-8, том 1).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2018 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 (а.с.161-162, том 1).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.141-149, том 3).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з мотивів порушення норм матеріального і процесуального права, вважає його незаконним та необґрунтованим, судом неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що основною підставою відмови у задоволенні позову суд вважав встановленими обставинами висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій у цивільній справі № 347/1797/16. Зокрема, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також те, що ОСОБА_2 не довів, що спірний житловий будинок придбаний ним за особисті кошти після припинення шлюбно-сімейних відносин з ОСОБА_4 .

Вказує, що не погоджується із такою позицією суду, оскільки у справі № 347/1797/16 вона та ОСОБА_11 участі не брали. Нею було оскаржено в апеляційному порядку рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29.06.2017 року як особою, що не брала участі у справі. Однак ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.10.2018 року закрито апеляційне провадження з тих підстав, що судом не вирішувалось питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначає, що обставини у справі № 347/1797/16 не можуть вважатися преюдиційними у даній справі, оскільки є відмінним склад учасників справи. Більше того, в даному спорі вона не доводить, що набула право на 1/2 частку спірного будинку у зв`язку з проживанням з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. Вона намагається довести, що набуття ОСОБА_2 у власність спірного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2016 порушує її права, оскільки повинна була також бути стороною цього договору. Режим спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 може поширюватися виключно на майно (частку в праві власності на майно), що належить ОСОБА_2 , що не позбавляє її права захищати свої порушені права обраним способом.

Також зазначила, що суд не дав належної оцінки показанням відповідача ОСОБА_3 , які є доказами у відповідності до ст. 76 ЦПК України.

Крім цього, суд не дослідив та не надав належної оцінки тій обставині, що передача коштів за відчуження будинку відбулась 11.08.2015, про що свідчить відповідна розписка ОСОБА_3 . Натомість, ОСОБА_4 стверджувала, що «її чоловік ОСОБА_2 взимку 2016 взяв їх спільні кошти для придбання, як останній сказав, для їхнього житла».

Також вважає, що судом надано неправильну оцінку письмовому доказу довіреності від 11.08.2015, наданої ОСОБА_11 на представлення її інтересів ОСОБА_6 та/або ОСОБА_8 щодо продажу спірного житлового будинку саме ОСОБА_2 та ОСОБА_9 в рівних частинах. Видаючи довіреність, ОСОБА_3 самостійно визначила обсяг прав, наданих ОСОБА_6 та/або ОСОБА_12 при вчиненні дій щодо належного їй нерухомого житла (спірного будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0394).

З цих підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.156-162, том 3).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Розганюк Т.Є., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 адвоката Аверкової Н.О., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд відхилив аргумент позивачки щодо придбання спірного будинку за спільні кошти позивачки і відповідача ОСОБА_2 в період, коли вони спільно проживали однією сім`єю, а на момент придбання спірного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинили шлюбні стосунки, а тому це майно не може бути їх спільною власністю, оскільки рішенням апеляційного суду визнано спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Постановою Верховного Суду зазначене рішення апеляційного суду залишене без зміни.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24 лютого 2016 року між ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , на підставі довіреності, посвідченої Маркуц У.М., приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М., який зареєстрований в реєстрі № 205 (а.с. 46-48, том 1).

Рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року (а.с. 12-22, том 1), залишеним без змін постановою Верховного суду від 14.03.2018 року (а.с. 21-25, том 2), рішення Косівського районного суду від 29 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп.; та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн. 00 коп. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн 00 коп. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп. Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки MERCEDES-BENZ 814-D, що становить 80684 грн 00 коп. В решті вимог позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D - відмовлено. Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,4622 га та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1569 га - залишено без змін.

Отже, ОСОБА_4 є власником Ѕ частини будинку, на яку претендує позивач по справі ОСОБА_1 , поставивши питання про переведення на неї прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частини житлового будинку та визнання права власності за нею на частину житлового будинку.

ОСОБА_4 приймає участь у справі як третя особа, позовні вимоги до неї не заявлені, хоча спір стосується її прав та інтересів щодо нерухомого майна.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий саме висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 303/2845/15-ц (провадження№ 61-17802св18) та від 24 квітня 2019 року у справі № 298/536/16-ц (провадження № 61-10338св18).

Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, Верховний Суд не встановив.

За визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на переконання позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи обмежені процесуальні можливості на залучення апеляційним судом співвідповідачів, суд дійшов висновку, що позов пред`явлено не до всіх відповідачів, які мають відповідати за цим позовом, у зв`язку із чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав незалучення всіх належних відповідачів у справі, оскільки внаслідок визначення неналежного (неповного) складу відповідачів відсутні підстави для вирішення та задоволення такого позову по суті.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

У зв`язку з тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про переведення на позивача прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, визнання права власності на частину житлового будинку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року.