ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6801/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/1281/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю представника відповідачки,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, Міністерство оборони України, про розірвання договору найму, усунення перешкод користування власністю шляхом звільнення приміщення, за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Козак О.В. від 26 травня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,суд

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький, звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що у житловому приміщенні, яке перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (далі КЕВ м. Хмельницький), що належить державі в особі Міністерства оборони України та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 неправомірно проживає ОСОБА_1 , її сини ОСОБА_2 2005 року народження та ОСОБА_3 2011 року народження, чоловік ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 . Відповідно до Положення про КЕВ м. Хмельницький від 02.01.2013 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький є державною установою що створена Міністерством оборони України.
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про Збройні сили України» майно, закріплене за військовими частинами, військовими закладами, установами та організаціями Збройних сил України - є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління.
Згідно п. 4.2 ст. 4 Положення КЕВ м. Хмельницький від 02.01.2013 року, майно установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 29523069 від 14.11.2014 року власником майна є держава в особі Міністерства оборони України, а згідно інвентарної карти № 2696 обліку основних засобів в бюджетних установах, інвентарної карти обліку будівлі (форма 400) це майно перебуває на балансі в КЕВ м. Хмельницький.
КЕВ м. Хмельницький наділений повноваженням надавати право заселення в цю житлову будівлю шляхом видачі ордеру. Це право надається виключно військовослужбовцям та працівникам Збройних Сил України. Відповідач ордера не має, відповідно, дозволу на заселення не отримувала, так як не є ні військовослужбовцем, ні працівником Збройних Сил України, на обліку поліпшення житлових умов в КЕВ м. Хмельницький не перебуває.
Відповідач проживає у житловому приміщенні безпідставно, вселилась до нього без відповідного на те дозволу. Тобто, її вселення у спірне житло було неправомірним.
Між позивачем та відповідачем укладено та досі не розірвано договір найму житлової будівлі № 285 від 10.11.2009 року.
З врахуванням заяв про зміну предмета позову та зменшення позовних вимог, позивач остаточно просив розірвати договір найму № 285 від 10.11.2009 року, укладений між КЕВ м. Хмельницький та ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , 2005 року народження, ОСОБА_3 , 2011 року народження, на будівлю за генпланом АДРЕСА_2 ; усунути перешкоди користування власністю шляхом звільнення приміщення ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Справа розглядалася неодноразово.
Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2017 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10.08.2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, Міністерство оборони України про розірвання договору найму, усунення перешкод користування власністю шляхом звільнення приміщення, відмовлено.
В апеляційній скарзі КЕВ м. Хмельницький просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачка в 2004 році була звільнена наказом та виключена з усіх видів забезпечення та направлена для проходження служби до Міністерства оборони України з надзвичайних ситуацій, а з 28.04.2016 року - звільнена у відставку. Проживаючи у гуртожитку Міністерства оборони, відповідачка не була ні військовослужбовцем, ні працівником Збройних Сил України. Судом не взято до уваги, що підписуючи в 2009 році договір найму житлової площі, відповідачка була ознайомлена з умовами припинення дії цього договору та умовами виселення її з житлового приміщення у відомчому гуртожитку Міністерства оборони України. Не враховано, що відповідно до Інструкції № 380 від 31.07.2018 року у разі якщо особа, звільнена з військової служби, не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Збройних Силах України, вона підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством, незалежно від кількості вислуги років у календарному обчисленні. Аналогічні норми містила попередня Інструкція. Відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, звільнившись з особового складу Збройних Сил України, тому підлягає виселенню разом з дітьми.

Представник відповідачки просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 призвана на військову службу Збройних Сил України за контрактом 27.06.2000 року.
15.09.2000 року ОСОБА_1 як військовослужбовець вселена та зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .
19.04.2004 року рішенням спільного засідання командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , зі складом сім`ї - 2 особи, постановлено зарахувати на квартирний облік та включено в книгу обліку осіб, які перебувають на черзі для отримання жилих приміщень в житловій комісії військової частини НОМЕР_1 .
29.11.2004 року рішенням спільного засідання командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 особи знято з квартирного обліку житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , в зв`язку з припиненням трудових відносин з військовою частиною та переводом до нового місця служби в/ч НОМЕР_2 .
06 жовтня 2005 року у зв`язку зі зміною нумерації кімнат у гуртожитку вона зареєстрована у АДРЕСА_4 .
За довідкою КЕВ м. Хмельницького від 20 вересня 2016 року № 242 в кімнаті АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 , її сини ОСОБА_6 (з ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_7 (з 23.10.2011 року).
Будинок АДРЕСА_5 є гуртожитком для військовослужбовців, перебуває на балансі КЕВ м. Хмельницького і є власністю держави в особі Міністерства оборони України.

Наказом Міністерства оборони України № 1171 від 24 грудня 2004 року ОСОБА_1 направлена для подальшого проходження військової служби до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій, з 06 січня 2005 року її виключено із списків особового складу частини всіх видів забезпечення.
Відповідно до послужного списку наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України № 256 від 24 грудня 2004 року ОСОБА_1 прийнято у розпорядження начальника Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Хмельницькій області.
Згідно витягу з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області від 28 квітня 2016 року № 329 відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу ОСОБА_1 як особу начальницького складу звільнено зі служби, достроково розірвано контракт та виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій у відставку за станом здоров`я. В наказі зазначено, що вислуга років відповідача на службі становить 18 років 04 місяці.
10.11.2009 року між ОСОБА_1 та КЕВ м.Хмельницький укладено договір найму житлової площі, а саме кімнати АДРЕСА_4 , на строк з 10.11.2009 року по 10.11.2010 року.
Згідно витягу з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області № 329 від 28.04.2016 року, відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу, за пунктами 173,176 підпункту 3, ОСОБА_1 звільнено у відставку за станом здоров`я. В наказі зазначено, що вислуга років відповідача на службі становить 18 років 04 місяці.
16.02.2016 року ОСОБА_1 попереджено про виселення з гуртожитку.
За висновком МСЕК від 20.05.2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
Згідно висновку виконавчого комітету Хмельницької міської ради як органу опіки та піклування від 23.04.2021 року №1242/01-31 усунення перешкод користування власністю шляхом звільнення приміщення дітьми призведе до позбавлення можливості на реалізацію законних прав дітей, суперечить їх інтересам та є недоцільним.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідачі вселилися у кімнату гуртожитку на законних підставах, постійно проживають і зареєстровані там, іншого жила не мають. Існують підстави вважати, що вони мають достатні та триваючі зв`язки з цим місцем проживання, а спірна кімната є їх єдиним житлом. ОСОБА_1 звільнена у відставку за станом здоров`я, є особою з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з проходженням військової служби), вона не втратила право користування спірним приміщенням у зв`язку з переходом на службу до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій, тому немає правових підстав для виселення її разом з дітьми зі спірного житла. Позовні вимоги в частині розірвання договору найму житлового приміщення не підлягають задоволенню, оскільки строк дії цього договору закінчився 10.11.2010 року.
Так, за змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Це право охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири
(рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, § 50).
Гарантії соціального захисту осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначаються спеціальним законом Законом України «Про правові засади цивільного захисту» до втрати ним чинності 01 липня 2013 року, із 01 липня 2013 року Кодексом цивільного захисту населення.
Порядок та умови забезпечення житлом осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту визначався статтею 58 Закону України «Про правові засади цивільного захисту», за змістом частин першої-третьої якої особи рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та члени їх сімей забезпечуються жилими приміщеннями державою. Жила площа особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які потребують поліпшення житлових умов, надається центральними і місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в першочерговому порядку.
До одержання жилого приміщення для постійного проживання особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту надаються службові жилі приміщення або жила площа в гуртожитку. У разі відсутності в органів і підрозділів цивільного захисту такого житла відповідний орган чи підрозділ цивільного захисту тимчасово орендує житло для забезпечення ним осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту або за бажанням цих осіб виплачує їм грошову компенсацію за піднайом (найом, оренду) жилого приміщення в порядку, розмірі та на умовах, які визначаються Кабінетом Міністрів України. За ними зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на службу цивільного захисту. Вони не можуть бути виключені із списків громадян, взятих на квартирний облік. При продовженні служби понад п`ять років забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями за місцем служби проводиться на загальних підставах.
Особи рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які мають вислугу на службі не менше 20 років, при звільненні із служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням чисельності або штату, а також особи, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження служби, мають право на безплатне одержання в приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду (частина 12 статті 58 Закону України «Про правові засади цивільного захисту»).
Аналогічні норми містить стаття 119 Кодексу цивільного захисту населення.
Відтак з врахуванням наведених норм права правильним є висновок суду першої інстанції, що за ОСОБА_1 збереглося право на кімнату 235 в будинку АДРЕСА_5 при її прийнятті на службу цивільного захисту.
Факт звільнення позивачки та виключення зі списків особового складу військової частини у січні 2005 року, на що вказується в апеляційній скарзі, не спростовує вказаний висновок суду.
Відповідно до п. 25 Розділу 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення, зокрема, особи, звільнені з військової служби, які мають вислугу менше ніж 10 років, крім випадків, передбачених законодавством. Виселення з гуртожитку (сімейного гуртожитку) без надання іншого жилого приміщення здійснюється відповідно до статей 116, 132 Житлового кодексу Української РСР.
Не підлягають виселенню з гуртожитку (сімейного гуртожитку) без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 Житлового кодексу Української РСР (пункт 26 Розділу 4 Інструкції № 380).
Згідно з частинами другою, третьою статті 132 ЖК Української РСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.
Відповідно до статті 125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачка з дітьми вселилася у кімнату в гуртожитку на законних підставах, постійно проживають і зареєстровані там, не мають іншого житла, є підстави вважати, що вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена кімната у гуртожитку є їхнім єдиним житлом.
Згідно з послужним списком відповідачка звільнена у відставку за станом здоров`я, вона є особою з інвалідністю 2 групи (захворювання, пов`язане з проходженням військової служби), її не було визнано такою, що втратила право користування спірним приміщенням у зв`язку з переходом на службу до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій.
Окрім того, ОСОБА_1 вважається такою, що звільнена за станом здоров`я, є особою з інвалідністю 2 групи (захворювання, пов`язане з проходженням військової служби), тому вона не може бути виселена відповідно до статті 125 ЖК Української РСР.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова