ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1165/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Долею М.А.,

без участі сторін,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Позивачі) до ОСОБА_3 (далі по тексту - Відповідач), третя особа Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче засідання.

16.12.2020 в підготовче засідання прибув представник позивачів адвокат Паніотов О.К., який підтримав позов у повному обсязі, попросив призначити справу до судового розгляду.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату і час підготовчого засідання, проте в суд не з`явився, участь свого представника не забезпечив, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не надав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.2020 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті на 08.02.2021.

В судове засідання 08.02.2021 позивачі, відповідач та третя особа не з`явились, проте від представника позивачів адвоката Паніотова О.К. надійшло клопотання, в якому останній підтримує позовні вимоги, просить задовольнити їх в повному обсязі та розглянути справу за відсутності позивачів та їх представника.

За таких обставин суд вирішив розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.08.2016 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як покупцями та ОСОБА_4 , як продавцем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Боднар Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Відповідно до умов зазначеного договору, Позивачі набули у рівних частинах (кожному по 1/2 частині) квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 4 кімнат, загальною площею 134, 40 кв.м. Вартість квартири у розмірі 2 808 050 (два мільйони вісімсот вісім тисяч п`ятдесят) гривень позивачами була сплачена продавцю до підписання договору купівлі-продажу.

Пунктом 14 договору передбачено, що продавець зобов`язується звільнити відчужувану квартиру, передати ключі покупцям до 18.08.2016 та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб в квартирі до 15.09.2016.

Право власності на квартиру за позивачами було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В.

Як зазначено в позові, і не спростовано відповідачем, ОСОБА_4 повністю звільнив квартиру від особистих речей та речей своєї сім`ї, передав ключі від неї позивачам. Проте, ОСОБА_4 не зняв себе, а також свого сина ОСОБА_3 , з реєстраційного обліку.

У грудні 2019 року позивачі вирішили, через свого представника, зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . У лютому 2020 року ОСОБА_4 був знятий з реєстраційного обліку через орган реєстрації Дарницької РДА.

Проте, 06.03.2020 орган реєстрації Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відмовив представнику позивачів у знятті з реєстрації ОСОБА_3 , мотивуючи відмову тим, що вказана особа не є колишнім власником квартири і зазначено про необхідність отримання відповідного рішення суду.

Внаслідок не зняття відповідача з реєстраційного обліку позивачам створюються перешкоди і останні позбавляються можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності.

Так, право на звернення до суду гарантується Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ними спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16.11. 2016.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального закону, порушені права Позивачів, як власників квартири, підлягають захисту шляхом визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки Відповідач у родинних відносинах із позивачами не перебуває, спільним побутом, взаємними правами та обов`язками не пов`язаний, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає.

Виникнення у членів сім`ї власника квартири права на користування цією квартирою є похідним від виникнення у власника права власності на квартиру, тобто, припинення права власності особи на квартиру, припиняє право членів його сім`ї на користування нею.

Таким: чином, у зв`язку з відчуженням ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 , Відповідач ОСОБА_3 , який є сином останнього (член сім`ї), втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 за згодою його колишнього власника ОСОБА_4 , право власності якого припинилося у зв`язку із відчуженням квартири, ОСОБА_5 втратив право користування квартирою, оскільки право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та зберігатися лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Таким чином, повно та всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 274, 279, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840 грн.

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполь, адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Кіровоград, заерєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП не відоме.

Третя особа: Дарницька районна в м.Києві державна адміністрація, , адреса: м. Київ, вул. Кошиця, 11.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлений 17.02.2021