Справа № 308/5528/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Химинець О.Я., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 02.12.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.12.2021.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2013 між адвокатом Доценко В.О. та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги від 27.12.2013. Відповідно п.1 Договору позивач взяв на с ебе зобов`язання щодо надання правової допомоги в кримінальному процесі по захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, а останній зобов`язався виплатити адвокату винагороду за вказані послуги. В свою чергу відповідач згідно п.2 Договору зобов`язалася надати адвокату всю необхідну інформацію щодо представництва інтересів і захисту прав, свобод, всю відому їй інформацію по даній справі, надати необхідні підтверджуючі документи, матеріали, речі, які є у неї в розпорядженні, здійснити по домовленості з адвокатом оплату правової допомоги.

Пунктом 3 договору за надання правової допомоги Клієнт виплачує адвокату гонорар по домовленості сторін.

Пунктом 3 Додаткової угоди від 30.12.2013 року до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 р., сторони погодили, що винагорода виконавця за даною додатковою угодою становить 4.000 (Чотири тисячі доларів США), що в гривневому еквіваленті на день підписання Договору становило 32000 грн. відповідно до офіційного курсу гривні встановленому НБУ до іноземної валюти на момент підписання договору.

Вказує, що відповідно до п. 4 додаткової угоди від 30.12.2013 р. до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013, клієнт сплачує виконавцю 100 (сто) відсотків від зазначеної у п.3 Додаткової угоди суми протягом 3-х банківських днів з дати виконання замовлення.

Зазначає, що свої зобов`язання з оплати наданих відповідачеві послуг, які полягали у захисті та представництві прав та законних інтересів ОСОБА_3 в строки встановлені п.4 Договору Відповідач не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість, тому просив суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за договором про надання правової допомоги від 27.12.2013 в розмірі 76 107,07 грн. з яких: 32 000,00 грн. основного боргу; 44 107,07 грн. інфляційних втрат; 4 171,00 грн. трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. В обґрунтування чого надав розрахунок заборгованості інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2018 позовну заяву залишено без руху.

25.06.2018 року від позивача по справі до суду надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.07.2018 позовну заяву залишено без руху повторно.

17.08.2018 від позивача по справі надійшло клопотання про усунення недоліків, подано позовну заяву згідно якої, позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2013 між адвокатом Доценко В.О. та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги від 27.12.2013. Відповідно п.1 Договору позивач взяв на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в кримінальному процесі по захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, а останній зобов`язався виплатити адвокату винагороду за вказані послуги. В свою чергу відповідач згідно п.2 Договору зобов`язалася надати адвокату всю необхідну інформацію щодо представництва інтересів і захисту прав, свобод, всю відому їй інформацію по даній справі, надати необхідні підтверджуючі документи, матеріали, речі, які є у неї в розпорядженні, здійснити по домовленості з адвокатом оплату правової допомоги.

Пунктом 3 договору за надання правової допомоги Клієнт виплачує адвокату гонорар по домовленості сторін.

Пунктом 3 Додаткової угоди від 30.12.2013 року до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 р., сторони погодили, що винагорода виконавця за даною додатковою угодою становить 4.000 (Чотири тисячі доларів США), що в гривневому еквіваленті на день підписання Договору становило 32000 грн. відповідно до офіційного курсу гривні встановленому НБУ до іноземної валюти на момент підписання договору.

Вказує, що відповідно до п. 4 додаткової угоди від 30.12.2013 р. до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013, клієнт сплачує виконавцю 100 (сто) відсотків від зазначеної у п.3 Додаткової угоди суми протягом 3-х банківських днів з дати виконання замовлення.

Зазначає, що свої зобов`язання з оплати наданих відповідачеві послуг, які полягали у захисті та представництві прав та законних інтересів ОСОБА_3 в строки встановлені п.4 Договору Відповідач не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 4000 дол. США, що станом на 15.08.2018 становить 104920 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь адвоката Доценко Віталія Олександровича заборгованість за договором про надання правової допомоги від 27.12.2013 в розмірі 4000 дол. США, що станом на 15.08.2018 становить 104920 грн. за курсом НБУ.

При цьому мотиви позову не змінені.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.10.2018 відповідачем ОСОБА_3 подано письмові заперечення на позовну заяву, за змістом яких відповідач зазначила, що надані позивачем договір про надання правової допомоги та додаткова угода не відповідають вимогам ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» в частині визначення розміру гонорару, наданий позивачем акт приймання-передачі виконаних робіт як доказ надання послуг не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», жодних доказів надання адвокатських послуг позивачем не надано, вказані документи відповідачем не підписувались, а претензії позивачем направлялись простим поштовим відправленням без зазначення адреси відповідача. Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно розпорядження керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №464 від 03.04.2019 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, матеріали вказаної справи підлягають повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку з закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Світлик О.М.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2019 головуючим суддею визначено Фазикош О.В. та передано дані матеріали для подальшого розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2019 задоволено клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Закарпатського НДЕКЦ МВС України, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Супровідним листом від 10.01.2020 року на адресу суду надійшло клопотання експерта від 09.01.2020 року №4/4 у якому експерт просив підтвердити достовірність зразків підпису ОСОБА_3 які містяться у матеріалах справи, та можливість використання їх у якості порівняльного матеріалу, а також просив надати квитанцію про оплату за проведення експертизи.

Судом у листі від 21.01.2020 року №308/5528/18, було підтверджено достовірність зразків підпису гр. ОСОБА_3 . Справу для проведення експертизи направлено до Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Супровідним листом від 05.02.2020 року, на адресу суду надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги, разом із висновком експерта за результатами проведеної судової експертизи від05.02.2020 №4/4.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2020 провадження у справі поновлено.

25.05.2020 від представника відповідача по справі ОСОБА_2 , надійшла заява про виклик свідків та клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи. Так, адвокат зазначила, що висновок експерта складений на підставі тих матеріалів справи, які сам судовий експерт визнав недостатніми для вирішення поставлених перед ним питань. У клопотання вказано на те, що висновок експерта №4/4 від 05.02.2020 є необґрунтованим та сумнівним, а тому наявні підстави для призначення повторної почеркознавчої експертизи.

02.07.2020 від позивача по справі надійшли заперечення проти призначення повторної експертизи та допит свідків.

Згідно ч.2 ст. 239 ЦПК України, в судове засідання призначене на 18.05.2021 було викликано експерта, якого було допитано в судовому засіданні. Так, він повідомив, що ним було досліджено всі надані йому для дослідження підписи ОСОБА_3 , про проведенні експертизи користувався відповідними інструкціями, висновок підтримав повністю.

У судовому засіданні, судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи та виклику свідків.

26.05.2021 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких адвокат вказує на те, що під час розгляду даної справи підлягає обов`язковому врахуванню правова позиція Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладена в постанові Верховного суду від 18.12.2019 року у справі №522/17845/15-ц (провадження №61-14507св18). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому адвокат вказує на те, що як вбачається зі змісту договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 року, даним договором не визначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, отже і підстави для стягнення якоїсь заборгованості за даним договором на думку представника відповідача відсутні.

У письмових поясненнях адвокат вказує, що жодного доказу на підтвердження виконання робіт або надання послуг за договором про надання правової допомоги чи додаткової угоди на суму 4000 доларів США позивачем до суду не надано, а сам акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.12.2013 року не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки в ньому відсутні відомості щодо фактичного виконання робіт або надання послуг, їх обсягу, переліку та розрахунку витраченого адвокатом часу. Вказаний розмір винагороди не відповідає складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, не є розумним та не враховує витрачений адвокатом час.

Як вказує представник відповідача стаж позивача як адвоката складав лише 2 роки, що підтверджується свідоцтвом про заняття адвокатською діяльністю №21/722 видане 19.12.2011 року, отже кваліфікація і досвід адвоката є незначними.

Окрім того, представник відповідача вказує, що саме кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, в межах якого здійснювалося представництво інтересів ОСОБА_3 як потерпілої, не є складним та не супроводжувалося підготовкою адвокатом якихось процесуальних документів (тим паче, що доказів про виготовлення таких суду не надано). Як підтверджується вироком від 23.05.2014 року у кримінальній справі №308/3977/14-к, вину обвинувачений визнавав повністю, щиро розкаювався, фактичні обставини справи визнавав у повному обсязі, добровільно відшкодував заподіяну моральну шкоду потерпілим.

Адвокат Міщенко О.О., зазначає, що виходячи зі змісту вироку, під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції позивач як представник потерпілої ОСОБА_3 участі не приймав. Разом із тим, відповідно до журналу судового засідання від 22.07.2014 року в апеляційному суді Закарпатської області адвокат Доценко В.О. в якості представника потерпілої ОСОБА_3 приймав участь в судовому засіданні протягом 5-ти хвилин. При цьому Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22.07.2014 року апеляційне провадження закрито у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

З огляду на вказане, представник відповідача вважає, що стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання правової допомоги від 27.12.2013 року в розмірі 4000 доларів США є незаконним, безпідставним, а тому у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю з урахуванням поданих заперечень.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 27.12.2013 року між адвокатом Доценко Віталієм Олександровичем та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги від 27.12.2013 року.

Відповідно до п. І. договору адвокат взяв на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в кримінальному процесі по захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта, а останній зобов`язується виплатити Адвокату винагороду за вказані послуги.

В свою чергу Клієнт, згідно п. 2 Договору зобов`язаний надати адвокату всю необхідну інформацію щодо представництва інтересів і захисту прав, свобод, всю відому йому інформацію по даній справі, надати необхідні підтверджуючі документи, матеріали, речі, які є в його розпорядженні, здійснити по домовленості з адвокатом оплату правової допомоги. Пунктом 3 вказаного Договору, за надання правової допомоги Клієнт виплачує адвокату гонорар по домовленості сторін.

Згідно п.3 наявного наявної у матеріалах справи Додаткової Угоди від 30.12.2013 до договору правової допомоги від 27 грудня 2013, сторони погодили, що винагорода виконавця за даною додатковою угодою становить 4.000 (Чотири тисячі доларів США), що в гривневому еквіваленті на день підписання Договору становило 32000 грн. відповідно до офіційного курсу гривні встановленому НБУ до іноземної валюти на момент підписання договору. Пунктом 4 додаткової Угоди передбачено, що клієнт сплачує виконавцю 100 (сто) відсотків від зазначеної у п.3 Додаткової угоди суми протягом 3-х банківських днів з дати виконання замовлення.

Матеріали справи також містять акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013, згідно якого адвокат Доценко Віталій Олександрович, надалі «Виконавець» з однієї сторони та ОСОБА_3 , надалі «Клієнт» з іншої сторони, надалі при сумісному згадуванні «Сторони», уклали даний акт виконаних робіт про те, що Виконавцем,надані Клієнту послуги відповідно додаткової угоди від 30.12.2013 р. до Договору надання правової допомоги від 27 грудня 2013 року. На підставі п.3 додаткової угоди від 20.12.2013 р. до Договору надання правової допомоги від 27 грудня 2013 року винагорода Виконавця становить 4000,00 (Чотири тисячі доларів США), що в гривневому еквіваленті становить 32000,00 (Тридцять дві тисячі гривень 00 коп.) грн. Клієнт підтверджує виконання робіт якісно та в повному об`ємі, що підписаний виконавцем та клієнтом.

В матеріалах справи наявні саме оригінали вказаних документів.

Суд констатує, що за твердженням відповідача вона не підписувала вказані договір та додаткову угоду, та акт приймання передачі виконаних робіт. Так, за клопотанням ОСОБА_3 , у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 05.02.2020 №4/4: підпис в оригіналі договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 року укладеного між Адвокатом Доценко Віталієм Олександровичем та Бернат Сільвією Золтанівною виконаний Бернат Сільвією Золтанівною; Підпис в оригіналі додаткової угоди від 30.12.2013 року до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 року, укладеного між Адвокатом Доценко Віталієм Олександровичем та Бернат Сільвією Золтанівною виконаний Бернат Сільвією Золтанівною; Підпис в оригіналі акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.12.2013 року до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 року, укладеного між Адвокатом Доценко Віталієм Олександровичем та Бернат Сільвією Золтанівною виконаний Бернат Сільвією Золтанівною; Підписи від імені ОСОБА_3 в оригіналах договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 року, додаткової угоди від 30.12.2013 року до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 року та акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.12.2013 року до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013 року виконані ОСОБА_3 .

Таким, чином суд вважає, що вказаним спростовуються твердження відповідача про те, що ні договір про надання правової допомоги від 27.12.2013 ні додаткову угоду до нього від 30.12.2013, а також акт приймання-передачі виконаних робіт нею не підписувалися.

Судом було досліджено матеріали кримінальної справи №308/3977/14-к, щодо розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, потерпілою у якому була відповідач ОСОБА_3 .

Так, з матеріалів справи встановлено, що адвокатом потерпілої ОСОБА_3 , був адвокат Доценко В.О.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2014 ОСОБА_4 , визнано винним та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки; за ч. 1 ст. 135 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, йому призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки.

Зі змісту вироку, встановлено, що ОСОБА_4 , вину у вчинені інкримінованих йому злочинів визнав. При цьому зі змісту вироку встановлено, що представник потерпілої ОСОБА_3 , адвокат Доценко В.О., участі при розгляді вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції не брав.

У суді апеляційної інстанції, представництво потерпілої ОСОБА_3 , здійснював ОСОБА_1 , про що свідчить журнал судового засідання від 22.07.2014 року, при цьому слід зазначити що в ньому міститься технічна описка та вказано помилково прізвище представника « ОСОБА_5 ».

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Згідно статті 12 Закону України «Про адвокатуру», оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. Якщо договір розривається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу. У разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським об`єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України, ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань (стаття 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виходячи з аналізу зазначених норм права вбачається що праця адвоката здійснюється на підставі угоди між адвокатом та клієнтом, обчислення його гонорару проводиться згідно договору про надання правничої допомоги та на підставі Акту виконаних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 25 січня 2018 року по справі №750/3888/16-ц.

В даному випадку, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги від 27.12.2013 року, а також сторонами підписано Додаткову Угоду від 30.12.2013 до вказаного договору, сторони обумовили при цьому розмір винагороди, що підлягала оплаті на користь виконавця.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України крім того передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Судом встановлено, що 27.12.2013 між адвокатом Доценко Віталієм Олександровичем та ОСОБА_3 укладено Договір про надання правової допомоги, на підставі якого ним здійснювалось представництво інтересів ОСОБА_3 у кримінальному процесі за фактом смерті доньки клієнта ОСОБА_6 , 1993 р.н., в правоохоронних органах МВС України в Закарпатській області, прокуратурі міста Ужгород, Прокуратурі Закарпатської області, використовуючи при цьому всі надані йому кримінально-процесуальним законом права та засоби захисту прав та інтересів клієнта (потерпілої), з`ясування обставин, і надавати необхідну юридичну допомогу.

Пунктом 3 Даного договору було визначено порядок оплати послуг, а саме за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар по домовленості сторін, клієнт погоджуючись на проведення інших платних послуг, компенсує адвокату різні судові витрати, а в разі відсутності коштів на їх оплату своєчасно повідомляє про це адвоката і погоджується з тим, що відмова в проведенні запропонованих адвокатом заходів може вплинути на результативність виконання наданої правової допомоги та зобов`язується не пред`являти претензій з цього приводу до адвоката.

Пунктом 5 Договору визначено, що договір діє протягом кримінального процесу на стадії досудового слідства по даній справі, доки не будуть вичерпані всі надані національним законодавством засоби захисту прав, свобод та інтересів клієнта або в справі не буде прийнято остаточного рішення, але не довше ніж 1 (один) рік.

Також, встановлено, що 30.12.2013 між адвокатом Доценко Віталієм Олександровичем та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 27.12.2019, в п. 3 якої визначено, що винагорода адвоката становитиме 4000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 32000 грн. В п. 4 вказаної додаткової угоди вказано, що клієнт сплачує виконавцю 100 відсотків від зазначеної у п.3 цієї додаткової угоди суми протягом трьох банківських днів з дати виконання замовлення. В п.5 додаткової угоди зазначено, що даний договір укладений строком на 5 років та діє до 27.12.2018 включно. Сторони домовилися, що позовна давність за вимогами виконавця до клієнта про сплату гонорару дорівнює 5 років.

Також, 30.12.2013 адвокатом Доценко В.О. було складено Акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 27.12.2013, за змістом якого на підставі п.3 додаткової угоди від 30.12.2013 до Договору надання правової допомоги від 27.12.2013 винагорода виконавця становить 4000 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 32000 грн. Клієнт підтверджує виконання робіт якісно та в повному обсязі.

Щодо твердження відповідача про те, що акт приймання-передачі виконаних робіт не відповідає вимогами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» та Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа №1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Суд критично оцінює твердження відповідача стосовно наданих позивачем юридичних послуг, оскільки правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати аналіз судової практики, пошук стратегії, консультації, роз`яснення. Окрім того, відповідач не заперечує факт надання позивачем адвокатом Доценко В.О. юридичних послуг згідно договору про надання правої допомоги від 27.12.2013.

Фактично заперечує розмір винагороди за надані послуги, вказуючи що такі не відповідають розміру вказаному в угоді та відповідно наданим відповідачу в межах кримінального провадження.

В преамбулі Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборчим Зїздом адвокатів України 09.06.2017 року (які діяли на момент укладення договору) зазначено, що правила слугують обов`язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні своїх багатоманітних, іноді суперечливих професійних прав та обов`язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури і принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законодавчими актами, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката.

Ст. 14 Правил адвокатської етики затверджених Звітно-виборчим Зїздом адвокатів України 09.06.2017 року визначено, що договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором.

В ч. 2 ст. 29 Правил адвокатської етики затверджених Звітно-виборчим З`їздом адвокатів України 09.06.2017 року,зазначено, що в договорі про надання правової допомоги можуть бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк, інше) та може бути визначений їх обсяг.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, в ст. 34 Правил адвокатської етики затверджених Звітно-виборчим З`їздом адвокатів України 09.06.2017 року передбачено, що договір про надання правової допомоги може бути в будь-який час розірваний за взаємною згодою адвоката та клієнта.

Відповідач посилається на необґрунтованість встановленої суми гонорару адвоката, однак підписавши договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до нього та акт приймання-передачі виконаних робіт фактично погодилася з такими умовами та взяла на себе зобов`язання оплати наданих послуг, підтвердила факт належного виконання адвокатом вказаного договору про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про здійснений обсяг робіт, проведені розрахунки між сторонами договору тощо.

Судом встановлено, що відповідач не спростовує факт укладення між нею та позивачем договору про надання їй правничої допомоги, який містить перелік загальних видів надання юридичних послуг.

Надаючи правову оцінку умовам договору, суд зазначає, що договір укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, підписуючи його, відповідач погодилася з умовами та розміром гонорару адвоката, правочин недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Постановою від 20.11.2018 р. у справі №910/23210/17 Верховний Суд висловлює наступну позицію: «Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта».

Не втручаючись у фінансові правовідносини адвоката і клієнта, суд зобов`язаний оцінити обсяг адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума фактично обґрунтованою.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд доходить висновку, що сума в розмірі 4000 дол. США що станом на 15.08.2018 становить 104920 грн.. є не співрозмірною відповідно до наданих адвокатом послуг.

У постановах від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги і на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості, що сплачена чи підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок викладено в постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертається до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18).

В даному випадку суд враховує позицію відповідача, що викладена в письмових поясненнях адвоката Міщенко О.О. від 26.05.2021. Так, представник відповідача зазначає, що вказаний гонорар, а саме 4000 дол. США не відповідає складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, не є розумним та не враховує витрачений адвокатом час.

Суд, частково погоджується із вказаним твердженням відповідача, з огляду на відсутність доказів того, що Доценко В., як представником потерпілої вчинялися будь-які дії щодо представництва ОСОБА_3 , в суді першої інстанції в межах кримінального провадження. Вказані докази відсутні в досліджених матеріалах кримінального провадження за №308/3977/14-к. Позивач приймав участь виключно в суді апеляційної інстанції, зокрема у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги поданої прокурором на вирок суду першої інстанції. При цьому, розгляд в суді апеляційної інстанції стосувався вирішення питання про прийняття відмові прокурора від апеляційної скарги за клопотанням самого прокурора та такий розгляд в суді апеляційної інстанції тривав 5 хвилин.

Позивачем належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено, що адвокат (позивач) належним чином погодив з клієнтом (відповідачем) порядок обчислення визначеного розміру гонорару, обсяг роботи адвоката, а також реальне здійснення таких робіт, зокрема відповідні звіти, підготовлені процесуальні документи, час витрачений адвокатом на роботу, в тому числі безпосередньо в судових засіданнях, тощо, позивачем суду таких надано не було.

Не доведено позивачем й того, який конкретно обсяг послуг був ним наданий відповідачу та який конкретно час витрачений адвокатом на виконання цих робіт з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставини, що мають для цього значення.

Згідно правової позиції Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18), якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд також дотримується позиції, що визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови КГС ВС від 04.12.2018 у справі № 911/3386/17, від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18).

Відповідно до положень ст.ст.6,627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг.

При ухваленні рішення, суд враховує, що до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні Постанови від 12.06.2018 року у справі №462/90021/14-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Всупереч вказаних положень позивач не надав суду належних та достатніх доказів, які б дали змогу дійти висновку про надання адвокатом у кримінальному провадженні такого обсягу правничих послуг, реальність та розумність яких відповідала б заявленому у позові розміру. Суду не було надано належних доказів на підтвердження реальності, необхідності та розумності розміру витрат, понесених на правову допомогу у кримінальному провадженні у визначеному розмірі.

Із матеріалів кримінального справи, зокрема із прийнятих у кримінальному провадженні судових рішень судів першої, апеляційної інстанцій доводиться, що адвокат Доценко В.О. приймав участь тільки у судовому засіданні апеляційної інстанції, такий був допущений згідно постанови прокурора до участі в провадженні в якості представника потерпілої на стадії досудового розслідування.

Тому, витрати за надання правової допомоги адвокатом під час участі у такому засіданні, та на стадії досудового розслідування підлягають відшкодуванню частково.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 19 Конституції України та з урахуванням положень ЦПК України, вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача суму за надання правової допомоги у розмірі 4000 дол. США, що станом на 15.08.2018 становить 104920 грн..

З огляду на те, що витрати у сумі 104920 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію потерпілої; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, сума зазначена в описі наданих робіт, у розмірі 4000 дол. США, не співмірна з часом, витраченим адвокатом на участь у засіданнях), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з ОСОБА_3 становить надмірний тягар для відповідача.

Враховуючи зміст позовних вимог та принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат, вважає що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково в межах заявлених ним позовних вимог шляхом стягнення на його користь з відповідача суму за надання правової допомоги у розмірі 3 063,94 грн.

При цьому, суд обґрунтовуючи вказану суму виходить з наступного.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

При цьому, суд враховує, що Законом України „Про державний бюджет на 2014 рік" розмір мінімальної зарплати становив 1218 грн.

Суд враховує, що укладаючи додаткову угоду від 20.12.2013 р. до Договору надання правової допомоги від 27 грудня 2013 року сторони визначили винагороду виконавця в гривневому еквіваленті у розмірі 32000 грн..

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Інфляційне збільшення розміру мінімальної зарплати за 2014 рік за період з 30.12.2013 року по 01.05.2018 року становить: 1 218,00 x 2.38544535 - 1 218,00 = 1 687,47 грн..

3% річних розміру мінімальної зарплати за 2014 рік за період з 30.12.2013 року по 01.05.2018 року становить: з 30/12/2013 до 31/12/2015 становить 1 218,00 x 3 % x 732 : 365 : 100 =73,28 грн.; з 01/01/2016 до 31/12/2016 становить 1 218,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 36,54 грн.; з 01/01/2017 до 01/05/2018 становить 1 218,00 x 3 % x 486 : 365 : 100 =48,65 грн.

Таким чином, враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за надання правової допомоги становить 3 063,94 грн..

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 15, 530, 626, 627, 629, 638, 651, 653, 930, 907 ЦК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 4, 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором про надання правової допомоги від 27.12.2013 в розмірі 3 063,94 грн.. (1 218,00 (сума боргу) + 1 687,47 (інфляційне збільшення) + 158,47 (три відсотка річних)).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 761,08 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош