Справа № 367/4602/21
Провадження №2-з/367/764/2021
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2021 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єфремова Вадима Валерійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 220 877 (двісті двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 89 копійок, з яких 196 312 (сто дев`яносто шість тисяч триста дванадцять) гривень авансовий платіж, 19 434 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 89 копійок інфляційні витрати, 5 131 (п`ять тисяч сто тридцять одна) гривня 3%річних.

10 грудня 2021 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єфремова В.В. заява про забезпечення позову. У заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Єфремова В.В. просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Volkswagen Passat , 2012 р.в. об`єм двигуна 2480 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Позивач вказує, що виникла реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суд про задоволення позову та велика вірогідність того, що після отримання ОСОБА_2 ухвали про відкриття провадження у справі, остання вживатиме заходів реалізації майна, яке не перебуває в забезпеченні.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи представника позивача, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови від 22.12.2006 року №9 суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представником позивача при зверненні із заявою про забезпечення позову до заяви долучено скріншоти, які містять інформацію, щодо реєстрації та VIN - коду автомобіля Volkswagen, однак, суд визнає надані скріншоти неналежним доказом, оскільки вони не підтверджують того, що автомобіль належить відповідачу ОСОБА_2 .

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на день звернення до суду з заявою про забезпечення позову відповідачу по справі ОСОБА_2 належить саме автомобіль, про накладення арешту на який просить представник позивача матеріали справи не містять.

Отже, всупереч положенням ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, заявником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на теперішній час ОСОБА_2 має у власності зазначений транспортний засіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин, суд вважає, що накладення арешту на автомобіль, може призвести до порушення права власності осіб, не причетних до даної справи в тому випадку, якщо автомобіль не належить відповідачу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини свого звернення із такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій з майном, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, та свідчать про необхідність накладення арешту на майно, зазначене у заяві про забезпечення позову.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що вимоги щодо забезпечення позову задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Єфремову Вадиму Валерійовичу у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук