Справа № 136/424/21
провадження № 2/136/93/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судових засідань Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження, з яким вони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

З часу народження, дитина постійно проживає разом з матір`ю, відповідач проживає окремо, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що полягає в тому, що не тільки не приїздить до дитини, а взагалі не займається її вихованням, утриманням, не цікавиться її життям та станом здоров`я, дитина не знає свого батька, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв`язку із чим позивачем було ініційовано позов про присудження аліментів із відповідача на утримання дитини, однак останній їх не сплачує та має заборгованість, що свідчить, на думку позивача, про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дочки.

Наведене стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідач, у відповідності до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Також відповідач не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку.

Ухвалою суду від 12.04.2021 було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, відповідно до вимог ст.19 СК України залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради та зобов`язано останніх надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 14.06.2021 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги просила задовольнити, у разі неявки відповідача дала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, однак надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність.

30.08.2021 ухвалою суду було вирішено здійснювати заочний розгляд даної справи.

Ураховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд справи у даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при заочному розгляді, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.11), батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2021 у цивільній справі №127/22955/20 з ОСОБА_2 присуджено аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.10.2020, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набрало законної сили 05.02.2021 та було звернуто до виконання.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №64473720 (а.с.17), за період з 19.10.2020 по 28.02.2021 загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за виконавчим документом №127/22955/20 становить 13 606,03 грн.

Як убачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання особи складеного 04.11.2020 головою правління ОСББ Сенягіним М.Є. за участі сусідів (а.с. 12), мати ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 ., за якою зареєстрована ОСОБА_4 (мати позивача).

Крім того, до матеріалів справи було додано письмові пояснення сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в якості свідків.

За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що письмові пояснення вищевказаних свідків, не є свідченням наданими в порядку ЦПК України.

Разом з тим, суд оцінює їх як письмовий доказ, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази свідків.

Крім цього, суд враховує, що письмові пояснення містять інформацію щодо предмету доказування, зокрема ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вказали, що за період їх проживання з червня 2019 року в житловому будинку в АДРЕСА_2 , де проживає мати ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 (а.с.13-15), жодного разу не бачили батька ОСОБА_3 ОСОБА_2 , з дитиною гуляє мати або бабуся, а дитина завжди охайно виглядає та гарно вдягнена, родину характеризують з найкращої сторонни (а.с.13, 14, 15).

Відповідно до довідки виданої 06.11.2020 МЦ «EVIDENCE» ФОП ОСОБА_8 (а.с.16), при зверненні за медичною допомогою до лікаря-педіатра ОСОБА_9 з метою планових профілактичних оглядів, оглядів перед проведенням вакцинації, консультацій у випадку захворювання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прийом з дитиною завжди приходила мати. ОСОБА_2 жодного разу за інформацією щодо лікування чи обстеження ОСОБА_3 до лікаря не звертався.

Позивач звернулась до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а «юридичне батьківство» чоловіка, який фактично залишається чужою людиною може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Таке відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків хибно впливає на виховання та формування світогляду дитини. Дитина не має до Відповідача родинних почуттів, оскільки його зовсім не знає.

Позивач пояснила, що відповідач не йде на контакти, тому вирішення питань щодо найкращих інтересів дитини вона позбавлена вирішити в позасудовому порядку.

Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було предметом розгляду Виконавчого комітеу Вінницької міської ради, за наслідками якого було складено висновок за №01-00-011-40513 від 11.06.2021, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про те, що наявні усі правові підстав, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, жодних заперечень до суду та органу опіки та піклування щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав не надав.

За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, який відповідає інтересам дитини, отож позов підлягає до задоволення.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України).

Утім як було встановлено судом вище із відповідача присуджено аліменти на утримання дитини за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2021.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 164, 166, 180-184, 191 СК України, ст. 2, 12, 13, 259, 263, 268, 280, 281, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про позбавлення батьківських прав, - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно його малолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Шпортун