Провадження № 2/234/1590/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Данелюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Антоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №234/16606/20 за позовною заявою:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод», що мешкає за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул Свободи, 24,

про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, -

Обставини справи:

09.12.2020 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся позивач із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Позов обґрунтовує тим, що з 21.03.2018 року по 30.07.2020 року він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод». 30.07.2020 року він був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Втім, в день звільнення з ним відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст 116 КЗпП України. Середньодобова заробітна плата становить 896,79 грн. Час затримки повного розрахунку відповідача склав з 30.07.2020 року (день звільнення) по 19.11.2020 року (день сплати заборгованості по заробітній платі), що складає 77 днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає в сумі 69052,83 грн. = 896,79 грн. * 77 дн. Просить стягнути з відповідача на його користь 69052,83 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року провадження по цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18.01.2021 року.

29.12.2020 року на поштову адресу суду надійшов відзив від ТОВ «ЛКМЗ», в якому зазначено, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 69052,83 грн., але в супереч вимог ч.3, 5 ст 175 ЦПК України не обґрунтував розрахунок суми, що стягується, не виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, не зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. В позові не зазначено суму заборгованості по заробітній платі, яку підприємство мало перед позивачем на день його звільнення, не вказано, коли підприємство здійснило з ним повний розрахунок та виплатило заборгованість по заробітній платі. Також, щодо визначення позивачем розміру середнього заробітку за весь час затримки, заперечує проти встановленого розміру середнього заробітку, оскільки, у своїй постанові від 17.03.2020 у справі № 569/6583/16-ц, Верховний Суд України зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Згідно з ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Тому вважає за необхідне суд узяти до уваги під час визначення розміру середнього заробітку за час затримки: 1) розмір простроченої заборгованості перед позивачем, який постійно частково виплачувався відповідачем з моменту звільнення позивача й до сьогоднішнього часу. Так, заборгованість по зарплаті на час звільнення позивача 30.07.2020р. становила - 90253,11 грн., станом на 20.08.2020р. заборгованість становила - 80566,46 грн, станом на 25.08.2020 рік заборгованість становила - 77285,64 грн., станом на 08.09.2020р. заборгованість становила - 72364,78 грн., станом на 21.10.2020р. заборгованість становила - 56879,52 грн., станом на 26.10.2020 р. заборгованість становила - 55103,59 грн., станом на 20.11.2020 р. заборгованість відсутня, що підтверджується Довідками TOB «ЛКМЗ» від 11.09.2020 р. № 175, від 20.10.2020 р. № 159, від 19.11.2020 р. № б/н., яку додає позивач до позову; 2) період затримки виплати такої заборгованості, з 30.07.2020р. по 19.11,2020р. (день виплати заборгованості), а також те, що така затримка була пов`язана перш за все з тим, що підприємство працює з 01 січня 2020 року по даний час у неповному робочому графіку, що пов`язано із зміною в кон`юнктурі ринку, що підтверджується наказом ТОВ «ЛКМЗ» № 271 від 30.09.2019 р., який додано до Відзиву; 3) відсутній ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; не встановлена співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Також, повідомляє, що в провадженні Краматорського міського суду Донецької області знаходилася справа №234/13596/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЛКМЗ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. 19 листопада 2020р. Підприємством надіслано суду Клопотання з довідкою про виплату заборгованості по заробітній платі, а також з вимогою залишити позов у іншій частині без розгляду, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору за пред`явлену вимогу щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки. 23 листопада 2020р. судом ухвалено позовні вимоги позивача залишити без розгляду. Просить у разі сплати судового збору позивачем зменшити визначений позивачем розмір середнього заробітку за увесь час затримки - 69052,83грн., врахувавши вказані у позові обставини та правові позиції, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та Верховним Судом у постанові від 17.03.2020 у справі № 569/6583/16-ц.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час а місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

З 21.03.2018 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «ЛКМЗ».

30.07.2020 року позивача було звільнено з посади начальника виробництва ТОВ «ЛКМЗ», відповідно до наказу №500 від 30.07.2020 за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

На день звільнення відповідачем не проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати з позивачем. Остаточний розрахунок між сторонами був проведений лише 19.11.2020 р. та позивачу було виплачено всю заборгованість із заробітної плати.

Згідно довідки від 19.11.2020р., виданої позивачу, станом на 20.11.2020 р. заборгованості по заробітній платі немає.

Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно ч.1 ст.9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Суд переконався, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить-рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до п. 3 розділу 3 Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 вбачається, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі

Виходячи з наданої позивачем довідки № б/н від 19.11.2020 року, його середньодобова заробітна плата складає 896,79 грн..

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд вважає за можливе не застосовувати співмірність щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки сума самої невиплаченої заробітної плати станом на 30.07.2020 року складала 90253,21 грн. (довідка № 165 від 30.07.2020 року), а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає в сумі 69052,83 грн., тобто менша за суму самої заборгованості по заробітній платі.

Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з 30.07.2020 року по 19.11.2020 року, в сумі 69052,83 грн. (896,79 грн. х 77 робочих днів).

Таким чином, суд вважає що позов підлягає задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 69052,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.47, 115, 116 КЗпП України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» (; Харківська область, м. Лозова, вул. Свободи, буд.24) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2020 року по 19.11.2020 року в розмірі 69052,83 грн. (шістдесят дев`ять тисяч п`ятдесят дві грн. 83 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» (; Харківська область, м. Лозова, вул. Свободи, буд.24) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Краматорського

міського суду О.М. Данелюк