Справа 556/554/19
Номер провадження 2/556/64/2021

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2021 року.

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

гловуючої судді Іванків О.В.

при секретарі Кньовець Н.П.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі спільного майна.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом. В обґрунтування позовних вимог вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кожній належить на праві спільної часткової власності по 556/10000 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 8888/10000 частини спірного житлового будинку. Добровільної згоди про порядок спільного володіння та користування майном або про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Тому, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 змушені звертатися до суду для врегулювання спірного питання про встановлення порядку володіння і користування спірним майном, оскільки це єдиний спосіб захисту прав позивачів, як співвласників.

Вказаний позов надійшов до суду 29.03.2019 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.04.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження.

17.05.2019 року представником відповідача адвокатом Полюхович О.І. подано відзив на позовну заяву просить в позові відмовити за безпідставністю.

11.09.2019 року представником відповідача за первісним позовом адвокатом Полюхович О.І. заявлено клопотання про зупинення провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №556/1578/19.

Згідно ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.09.2019 року, зупинено провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житлом до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житлом.

05 травня 2021 року провадження у справі відновлено, оскільки підстави для зупинення провадження, передбачені чинним процесуальним законодавством, відпали.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначити справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житлом до судового розгляду по суті.

08.06.2021 р. ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі спільного майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивачу та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлям та спорудами (домоволодіння), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - будинок). Розмір часток у праві власності на спільне майно кожного з відповідачів складає по 556/10000, ОСОБА_4 - 8888/10000, що є досить значною в порівнянні з частками кожного з відповідачів. Між тим на даний час ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не проживають в спірному житловому будинку. Зокрема ОСОБА_3 постійно проживає в іншому житловому будинку в смт. Володимирець зі своїм чоловіком, а ОСОБА_1 користується лише літньою кухнею. Спільне проживання з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вважає неможливим з огляду на напружені неприязні особисті стосунки між ними, виникнення конфліктів, у тому числі, і у зв`язку з його спробами вирішити питання про володіння та користування спільним майном. Також вони не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільного господарства, крім того, є особами різної статі. При цьому розмір житлової площі будинку значно перевищує розмір ідеальної частки кожного з відповідачів в ній, оскільки житлова площа всього будинку в цілому складає лише 29,8 кв.м., а ідеальні частки відповідачів в праві власності на будинок складають лише по 556/10000 частки будинку в цілому, тобто з урахування нежитлової, а й загальної площі будинку (загальна площа будинку складає 45.6 кв.м.). Тому, при наявності прав відповідачів на незначні частки у праві власності на будинок - встановлення порядку користування спільним майном призведе до порушення його прав на таке майно. Зазначив, що неодноразово намагався вирішити з відповідачами питання про володіння та користування спільним майно, пропонував різні варіанти вирішення даного спору, як шляхом виділення в натурі частки в спільному майні з перевищенням розміру часток відповідачів, так і грошової компенсації вартості їх часток у праві власності на спільне майно. Однак спір не вирішено. Тому, останній змушений звернутися до суду з позовом про виділення йому в натурі частки та частки відповідачів, так як встановлення порядку користування спільним майном не можливе, з урахуванням їх незначної частки у ньому, а також із складними відносин між ними. Просить позов задовольнити.

08.06.2021 р. ухвалою суду прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі спільного майна та вирішено розглядати його одночасно з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом.

23.06.2021 року представником позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокатом Крестинською Л.А. подано відзив на зустрічну позовну заяву про виділ в натурі частки із спільного майна, де зазначає, що зустрічний позов визнають частково, а саме: не проти щодо виділення частки в натурі, заперечують щодо способу та варіантів частки в натурі, що запропонований позивачем в зустрічному позові.

Ухвалою Володимирецькою районного суду Рівненської області від 13.07.2021 р. закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі спільного майна та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним ОСОБА_1 адвокат Крестинська Л.А., заявлені вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити. Вважають, що хоча частка у спірному житловому будинку є незначною, виділ може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення. Стверджують, що відповідач неодноразово пропонував викупити їх частки, однак, вони відмовилися, мотивуючи це тим, що для позивачки ОСОБА_1 це єдине житло, іншого вона не має, отже, це завдало б суттєвої шкоди інтересам її як співвласника. Просять встановити порядок користування садибним житловим будинком АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_3 : житлову кімнату 1-7 площею 5,5 кв.м. Нежитлові приміщення залишити у спільному користуванні всіх співвласників. Зобов`язати відповідача не чинити позивачам перешкоди у користуванні садибним житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку за цією ж адресою.

Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним ОСОБА_1 адвокат Крестинська Л.А. не визнали та пояснили, що ОСОБА_4 не має жодних правових підстав просити виділ своєї частки в натурі у спосіб, який він пропонує, а саме виділити відповідачам літню кухню, а собі залишити житловий будинок з іншими надвірними господарськими будівлями, оскільки житловий будинок та надвірні господарські будівлі вважаються одною річчю - складна річ. Будинок - головна річ, надвірні господарські будівлі приналежністю. Частки у власності позивача і відповідачів є частками як у житловому будинку, так і надвірних господарських будівлях. Виділення відповідачам виключно приналежності до головної речі суперечитиме вимогам ч.2 ст.1988 ЦК України. На думку позивачів за первісним позовом, виділ частки можливий лише в разі виділення кожному із співвласників як житлових, так і нежитлових приміщень. Просять в зустрічному позові відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_4 , та його представник ОСОБА_5 , в судовому засіданні заявлені вимоги за первісним позовом не визнали. Вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити з мотивів, викладених у позові.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд рахує, що первісний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі спільного майна слід відмовити за недоведеністю позовних вимог з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 12 , 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , при цьому частка ОСОБА_4 складає 88,88/100 або 8888/10000 частин; частка ОСОБА_1 складає 5,56/100 або 555/10000 частин; частка ОСОБА_3 складає 5,56/100 або 555/10000 частин. Вказана обставина підтверджується рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29.06.2006 року (справа №22-669/06), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідкою №252 від 27.01.2009 року про реєстрацію права часткової власності в реєстрових книгах Рівненського ОБТІ.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29.06.2006 року у справі №22-669/06 встановлено, що виділення часток відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , є неможливим і відмовлено в задоволенні таких позовних вимог.

Рішенням Рівненського апеляційного суду від 06.04.2021 р. у справі №556/1578/19 У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні відмовлено у зв`язку з недоведеністю сукупності визначених ст. 365 ЦК України умов припинення права особи на частку у спільному майні та відсутність передбачених законом підстав для припинення права власності відповідачів частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.08.2018 року, визнано недійсними та скасовано рішення Володимирецької селищної ради Рівненської області від 23.12.1996 року №41 «Про передачу безплатно в приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель» ОСОБА_4 , рішення Володимирецької селищної ради Рівненської області від 07.08.2007 року №368 «Про внесення змін до рішення селищної ради №41 від 23 грудня 1996 року «Про передачу в безплатну приватну власність земельних ділянок жителям смт. Володимирець», державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №246993 на ім`я ОСОБА_4 від 29.01.2008 року.

За даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дане господарство включає в себе житловий будинок загальною площею 45,6 кв.м. та житловою площею 29,8 кв.м., який складається з чотирьох житлових кімнат (кімната 1-7 площею 5,5 кв.м., кімната 1-4 площею 11.2 кв.м, кімната 1-5 площею7.2 кв.м, та кімната 1-6 площею 5,9 кв.м) та трьох нежитлових приміщень: 1-1 (коридор), 1-2 (кладова) та 1-3 (кухня), а також з надвірних господарських будівель, таких як сарай "Б", сарай "б", літня кухня-сарай "В", вбиральня "У", колодязь "К" та огорожа №1

Судом встановлено, що відповідно до належних сторонам часток у праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по кв.м. загальної площі будинку та по кв.м. житлової площі будинку кожній, а також відповідна частина господарських приміщень.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції , закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначено в ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу ст.358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділенні у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 № 6-12 цс 13.

Добровільної згоди між позивачами та відповідачем про порядок спільного володіння та користування майном або про добровільний поділ майна не досягнуто.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у редакції від 25.05.1998 року, при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира).

В іншому випадку може бути визначений порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це буде заявлений позов.

Як зазначено в абзаці 2 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на житловий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У справі, що розглядається, встановлено, що характером спірних правовідносин та предметом позову є встановлення порядку користування житлом між її співвласниками. З урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, конфігурації садибного житлового будинку, розміру житлової площі та конфліктних відносин між сторонами суд погодився із запропонованим позивачами варіантом порядку користування садибним житловим будинком, що полягає у виділенні в користування позивачів (двох осіб) житлову кімнату 1-7 площею 5,5 кв.м, у користування відповідача - житлові кімнати 1-4, 1-5 та 1-6 площею 9,5 кв.м. та залишення в спільному користуванні нежитлових приміщень.

Обставин неможливості визначення порядку користування квартирою згідно варіанту, запропонованого позивачами, суд не встановив, а відповідач таких доказів суду не надав.

Виділення позивачам за запропонованим ними варіантом встановлення порядку користування садибним житловим будинком кімната 1-7, площею 5,5 кв. м. перевищує належну їм частку жилої площі, а виділені відповідачу кімнати зменшує належну йому частку жилої площі, разом з тим, іншого варіанту не існує, крім того, кімната 1-7 є найменшою за площею житловою кімнатою.

Встановлений порядок користування не є поділом в натурі, а тому не позбавляє відповідача його права власності на частку будинку.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц, провадження № 61-24395св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц, провадження № 61-15936св18.

Таким чином, аналізуючи встановлені дійсні обставини справи, надані сторонами докази з урахуванням вимог норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_8 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом.

Як вбачається зі ст.129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України, судове рішення є обов`язковим до виконання. З урахуванням викладеного, та приймаючи до уваги, що рішення суду має на меті фактичне вирішення спору між сторонами, суд у відповідності до положень ч.1 ст.267 ЦПК України вважає необхідним при постановленні рішення про задоволення первісного позову одночасно визначити порядок його виконання.

Зокрема, з наданого сторонами технічного паспорту вбачається, що на час винесення рішення єдиний вхід до кімнати 1-7, яка виділяється в користування позивачам за їх клопотанням, здійснюється через кімнату 1-6, яка виділяється в користування відповідачу ОСОБА_4 . Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що приміщення 1-6 є нежитловим, а саме коридором, нічим не підтверджено і спростовується експлікацією приміщень, яка відображена в технічному паспорті.

Таким чином, доступ до кімнати, про виділення якої просять суд позивачі, в даний час можливий виключно з кімнати відповідача, що порушує його право на безперешкодне та вільне користування належною йому часткою будинку. Враховуючи викладене, з метою виконання рішення суду, позивачам слід за рахунок власних коштів та з дотриманням будівельних норм та правил обладнати окремий вхід до житлової кімнати 1-7, площею 5,5 кв. м. з нежитлового приміщення 1-2 (кладової).

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі спільного майна, суд вважає що в позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог з наступних підстав.

Так, як вбачається зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, в зустрічному позові ОСОБА_4 на думку суду, не надав належних та достатніх доказів того, що запропонований ним виділ в натурі спільного майна є можливим.

Зокрема, як вбачається зі ст.179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.І статті 183 ЦК України).Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 статті 1 83 ЦК України).

Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1,ч. 2 статті 186 ЦК України).

Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню (ч.1, ч.2 статті 1 87 ЦК України).

Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (ч. 1 статті 188 ЦК України).

Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором (ч.2 статті 188 ЦК України).

Виходячи із вищезазначених норм, житловий будинок та надвірні господарські будівлі вважаються одною річчю - складна річ. Будинок є головною річчю, а надвірні господарські будівлі є приналежністю.

Частки у власності позивача та відповідачів є частками як у житловому будинку, так і у надвірних господарських будівлях. Виділення відповідачам виключно приналежності до головної речі суперечить ч.2 статті 188 ЦК України, згідно якої правочин має поширюватися на всі складові частини складної речі.

Позивач покликається на норму статті 379 ЦК України, якою визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Разом з тим, на думку суду, літня кухня не є таким житлом, оскільки не охоплюється поняттям житла, що визначено в статті 379 ЦК України, так як не є «іншим жилим приміщенням», що вбачається із технічного паспорту, де площа літньої кухні-сараю не значиться як жила, а отже і не призначена для постійного або тимчасового проживання в ній.

Також, як зазначено в Постанові Пленуму Верховного суду №7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Також статтею 371 ЦК України визначено поняття садиби - це є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

На даний час позивач ОСОБА_1 проживає у літній кухні/сараї, що позначена літерою «В» у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28.05.2008 року. Згідно розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24,05.2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за №582/5773) літня кухня є господарською будівлею.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_9 не надав суду доказів того, що літня кухня, в якій ОСОБА_1 фактично проживає, відповідає поняттю «житлове приміщення», а відтак може бути виділена ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зв`язку з цим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за його недоведеністю.

З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ухвали суду від 01.04.2019 року позивачці ОСОБА_1 , у зв`язку із її тяжким фінансовим становищем, відстрочено сплату судового збору до вирішення даної справи по суті, позов ОСОБА_1 ,. задоволено повністю, тому з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268ЦПК України, ст.ст.183, 186-188, 321, 358, 379 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд,-

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом задовольнити повністю.

Встановити порядок користування садибним житловим будинком АДРЕСА_1 .

Виділити у користування позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлову кімнату 1-7 площею 5,5 кв.м., для чого позивачам за рахунок власних коштів та з дотриманням будівельних норм та правил обладнати окремий вхід до вказаної кімнати з приміщення 1-2 (кладової).

Житлові кімнати 1-4, 1-5 та 1-6 виділити у користування відповідача ОСОБА_12 .

Нежитлові приміщення 1-1 (коридор), 1-2 (кладову) та 1-3 (кухню), а також надвірні господарські будівлі сарай "Б", сарай "б", літню кухню-сарай "В", вбиральню "У", колодязь "К" та огорожу №1 залишити у спільному користуванні сторін.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі спільного майна відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 908 (дев"ятсот вісім) грн.

Повний текст рішення буде проголошено 16 вересня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5) розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча:

Повний текст рішення проголошено 16 вересня 2021 року о 14 год.30 хв.

Сторони

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 , фактично проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3