ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7816/20 Номер провадження 22-ц/814/488/21Головуючий у 1-й інстанції Вінтоняк Н. Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гнатюк О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Таранкової Олени Олегівни, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 грудня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Будівельні кріплення» про визнання права засновника (власника) в порядку спадкування,

третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіна Світлана Григорівна.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 грудня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Будівельні кріплення» про визнання права засновника (власника) в порядку спадкування закрито. Зобов`язано фінансовий орган - УК у м.Кременчуці, повернути ОСОБА_1 з державного бюджету сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Таранкова О.О., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу № 524/7816/20 направити до Автозаводського районного суду м.Кременчука для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності предмету спору, оскільки спадкодавець був засновником підприємства, в якому не було сформовано статутний капітал, однак є банківські рахунки, на яких знаходяться кошти, що є майном підприємства.

Вказувала, що після його смерті спадкодавця позивач звернулась до нотаріуса Дудкіної С.Г. щодо оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю статутного капіталу та відповідного майна.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання прав засновника/власника в порядку спадкування. Просила визнати за нею майнове право засновника/власника ПП «Будівельні кріплення» в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказувала на те, що після смерті її чоловіка вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки їхня дочка ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини.

Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на ПП «Будівельні кріплення» у зв`язку з відсутністю статутного капіталу та, відповідно, майна, що входить до складу спадщини.

Ухвалою судді Автозаводського суду м.Кременчука від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за законом та є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , а тому набула прав та обов`язків після померлого. Таким чином, відсутній предмет спору на час пред`явлення позову.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19) та постанові Верховного суду від 13.05.2020 року (справа № 686/20582/19-ц).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

У абзаці другому і третьому пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, для правильного вирішення питання про наявність підстав для застосування норми п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у контексті заявлених вимог, обставин, якими вони обгрунтовані, і долучених доказів, суд має з`ясувати чи наявні у позивача об`єктивні перешкоди для отримання спадщини, чи існує спір з цього приводу.

Як слідує з наявних у справі документів, позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , який за життя був єдиним засновником ПП «Будівельні кріплення».

Згідно п.4.6. статуту ПП «Будівельні кріплення» після смерті засновника підприємства спадкоємці набувають прав та обов`язків засновника підприємства (а.с.14). Проте, ця локальна норма не може бути єдиною і безумовною підставою для безперешкодного набуття спадкоємцями засновника підприємства його прав та обов`язків.

Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Дудкіної С.Г. відмовлено ОСОБА_1 , спадкоємцю за законом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на приватне підприємство «Будівельні кріплення», у зв`язку з відсутністю статутного капіталу та відповідно, майна, що входить до складу спадщини (а.с.19).

Зазначена відмова нотаріуса свідчить про відсутність умов для одержання ОСОБА_1 в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим єдиним способом захисту порушенного права є пред`явлення вимоги про визнання права на спадщину, яка має бути розглянута в порядку позовного провадження.

Отже, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи і зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Таранкової Олени Олегівни, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 грудня 2020 скасувати, справу № 524/7816/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Будівельні кріплення» про визнання права засновника (власника) в порядку спадкування, третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіна Світлана Григорівна, повернути до Автозаводського районного суду м.Кременчука для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов