Справа № 133/3354/21
Провадження № 22-ц/801/2628/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуСправа № 133/3354/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

Ухвалу постановила суддя Пєтухова Н. О.

Ухвалу постановлено у м. Козятині Вінницької області

Повний текст ухвали складено 12 листопада 2021 року,

встановив:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису № 47988 від 29 березня 2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивач звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, як споживач фінансових послуг, а тому в даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким позивачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідач ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув її позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України у зв`язку з тим, що у встановлений судом строк позивач не усунула недоліків позовної заяви та не подала до суду документів на підтвердження сплати судового збору.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Вимоги щодо належного оформлення позовної заяви встановлені статтями 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Водночас частиною четвертою статті 175 ЦПК України передбачено, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Згідно положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1). В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та зазначила у позовній заяві, що у цій справі вона звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки звернулась з цим позовом у зв`язку з порушенням її прав як споживача фінансових послуг за кредитним договором.

03 листопада 2021 року суд першої інстанції залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 177 ЦПК України, оскільки позивач не сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн. та надав позивачу строк для усунення недоліків сплати судового збору та надання суду відповідної квитанції.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем не підпадають під сферу дії Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки предметом спору є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, що не пов`язано зі спором, що обґрунтовується обставинами, за яких були порушені права особи, як споживача послуг, а тому сплата позивачем судового збору має регулюватися на загальних підставах у порядку та розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

На виконання вимог зазначеної ухвали через систему «Електронний суд» 08 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_2 подала клопотання про усунення недоліків, у якому зазначила, що поданий ОСОБА_1 позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин, а тому у випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18.

12 листопада 2021 року суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачу у зв`язку з тим, що позивач не усунула недоліки, зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху та не надала документів на підтвердження сплати судового збору. При цьому суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що позов стосується захисту прав споживача, зазначивши, що на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 87 зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно з пунктом 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону України «Про нотаріат».

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18 (провадження № 61-412св19).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. від 29 березня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 47988, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 25610-А від 24 березня 2017 року в сумі 5628,75 грн.

Отже, у цій справі ОСОБА_1 , як споживач фінансових послуг, що звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору і необґрунтовано визнав її позовну заяву неподаною та повернув таку заяву.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник