Справа №2-807/2007
Провадження №22ц/812/1793/21
У Х В А Л А

08 вересня 2021 року Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Базовкіної Т.М.

суддів: 1) Царюк Л.М.,

2) Яворської Ж.М.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2007 року у справі за позовом Приватного підприємства «Ремонтник Юг» до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно, отримане за договором міни,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Очаківського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2007 р. позовні вимоги ПП «Ремонтник Юг» до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно, отримане за договором міни, задоволені частково.

Визнано договір міни від 05 січня 2007 р., укладений між ПП «Ремонтник - Юг» ОСОБА_1 дійсним.

Визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 1, 6967, кадастровий номер :31:084:1048, державний акт серії ЯД № 705 973 га, від 25 січня 2007 р., що розташована на території Вищедубечанської сільської ради, Вишгородського району, Київської області за ПП «Ремонтник -Юг».

Визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 2, 0191, кадастровий номер :30:001:0198, державний акт серії ЯД № 705974 га, від 25 січня 2007 р., що розташована на території Воропаївської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, за ПП «Ремонтник -Юг».

Визнано право власності на комплекс будівель сільськогосподарського призначення, що розташований в селі Дмитровка, Очаківського району, Миколаївської області на території бригади № 1 і складається з наступного: зерносклад, будинок механізатора за ОСОБА_1 .

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду від 15 квітня 2021 р. відновлено частково втрачене судове провадження у зазначеній цивільній справі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, 21 серпня 2021 р. ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції апеляційну скаргу з пропуском строку на її подачу та клопотанням про його поновлення.

Поважними причинами ОСОБА_1 вказував, що не був повідомлений про розгляд справи, про оскаржуване рішення дізнався лише 18 серпня 2021 р., коли на його адресу надійшло клопотання про відмову від розгляду заяви про перегляд додаткового судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами від ПП «Юридична Компанія «Юстиніан». ОСОБА_1 вказує, що саме від представника ПП «Юридична Компанія «Юстиніан» отримав документи по даній справі. Крім того, зазначає, що до 18 серпня 2021 р. вважав себе власником земельних ділянок, право власності на які згідно оскаржуваного рішення визнано за ПП «Ремонтник -Юг», за договором міни їх нікому не передавав, особа, вказана відповідачем у справі та апелянт дві різні особи, що мають однакові прізвища, ім`я та по батькові.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 серпня 2021 р. вказану апеляційну скаргу залишено без руху, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на які посилався ОСОБА_1 визнані неповажними. Апелянту було запропоновано звернутися до Миколаївського апеляційного суду в десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали з заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

06 вересня 2021 р. на виконання зазначеної ухвали ОСОБА_1 була подана заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Очаківського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2007 р. з наданням іншим причин пропуску строку на його оскарження.

Поважними причинами ОСОБА_1 вказує, що з 22 грудня 2000 р. по 19 липня 2013 р. він був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 . 19 липня 2013 р. він був знятий з реєстрації за цією адресою та зареєстрований 17 жовтня 2013 р. за адресою по АДРЕСА_2 . Крім того вказує, що відповідно до копії паспорту НОМЕР_1 07 квітня 2015 р. він був знятий з реєстрації за адресою по АДРЕСА_2 та зареєстрований 22 липня 2016 р. за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто, на момент винесення всіх процесуальних документів, в тому числі й оскаржуваного рішення, він не проживав та не був зареєстрований за адресою, зазначеною позивачем у позові, а саме - по АДРЕСА_4 . Також зазначає, що не був обізнаним про те, що земельні ділянки, які належали йому на праві власності, переоформлені на підставі оскаржуваного рішення від 15 серпня 2007 р., посилаючись на те , що 18 вересня 2008 р. ним був укладений договір про поділ спільного майна подружжя, який посвідчений приватним нотаріусом Лашиною О.ГІ та зареєстрований за №2659. Предметом даного договору був поділ майна, набутого в шлюбі, в тому числі й двох земельних ділянок, які переоформлені за оскаржуваним рішенням суду. В подальшому, всі його дії були направлені на продаж даних земельних ділянок, однак, покупці без зазначення йому на то будь-яких підстав відмовляли в укладанні угод. Так, 23 червня 2017 р. ним був укладений договір №2306/17 на ексклюзивне право на здійснення комплексу інформаційно-посередницьких послуг, спрямованих на продаж нежитлових об`єктів, а саме двох земельних ділянок які переоформлені за оскаржуваним рішенням суду. Однак за 6 місяців, строк на який був укладений договір, потенційних покупців не було. В подальшому, він самостійно займався продажем даних земельних ділянок, однак документів, об`яв, які він розміщував на той час у нього не збереглись, оскільки не знав, що такі документи потрібно зберігати, так як навіть не міг подумати, що таке незаконне переоформлення могло відбутись. 25 січня 2019 р. між ним та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу спірних земельних ділянок. Однак покупцем, приблизно у лютому 2019 р., йому було повідомлено про відмову від нотаріального посвідчення договору. Обґрунтуванням даної відмови було розповсюдження коронавірусної хвороби та вони дійшли згоди про розірвання даного договору. Розуміючи ситуацію в світі щодо коронавірусної хвороби та те, що ситуація на ринку нерухомості є нестабільною, а ціни, як на нерухомість, як і на земельні ділянки стали нижче, апелянт прийняв рішення про зупинення продажу, будучи чітко впевненим, що право власності є непорушним та володіння правом власності є захищеним з боку держави. До того ж, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно ОСОБА_1 від 31 серпня 2021 р. вбачається, що він ніколи не набував прав власності на комплекс будівель, що зазначені в оскаржуваному рішенні суду. Більш того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно ПП «Ремонтник-Юг» від 19 серпня 2021 р., воно ніколи не було власниками зазначеного комплексу будівель.

Між тим, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не може бути відкрито виходячи з наступного.

Згідно підпункту 13 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 ЦПК України (діючого на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

З поновлених матеріалів справи вбачається, що рішення ухвалено Очаківським районним судом м. Миколаєва 15 серпня 2007 р. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано лише 25 серпня 2021 р.

Частиною 2 ст.358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Так, 28 червня 2018 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41, та «Устименко проти України» пункт 47).

З наявних матеріалів відновленого судом провадження не можливо спростувати викладені судом першої інстанції у рішенні від 15 серпня 2007 р. висновки щодо повідомлення сторін про розгляд справи і надходження їх заяв про розгляд справи без їх участі.

Доводи вказаної заяви щодо необізнаності відносно права власності на спірні земельні ділянки не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Власник майна, а саме спірних земельних ділянок, ОСОБА_1 на протязі всього часу (з дня ухвалення рішення та до подання апеляційної скарги) повинен був та міг знати про порушення свого права, як власника спірних земельних ділянок.

Крім того, з доданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що вперше ПП «Ремонтник Юг» зареєстрував своє право на земельні ділянки за кадастровими номерами :31:084:1048 та :30:001:0198 у жовтні 2014 р.(том 3 а.с.а.с.179,181).

Між тим, ОСОБА_1 не надано доказів, що після 18 вересня 2008 р. (дата укладення договору про поділ спільного майна подружжя) ним вчинялись будь-які дії щодо користування та управління спірними земельними ділянками у Вишгородському районі, Київської області (зокрема сплачування податків).

Враховуючи, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а особа, що її подала хоч і не була присутня в судовому засіданні під час його ухвалення, але на протязі всього часу з дня ухвалення рішення могла знати про порушення своїх прав, як власника спірних земельних ділянок, тобто знати про його ухвалення й повинна була в розумні інтервали часу вжити заходи, щоб дізнатись про стан судового провадження. Крім того, доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не надав, а тому суд вважає необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення апеляційної скарги на рішення Очаківського міськрайонного суду від 15 серпня 2007 р. повернути у зв`язку з відсутністю підстав для відкриття провадження за цією скаргою.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2007 року у справі за позовом Приватного підприємства «Ремонтник Юг» до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно, отримане за договором міни - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення апеляційної скарги на рішення Очаківського міськрайонного суду від 15 серпня 2007 р. повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді: