Справа №442/8091/21
Провадження №2/442/1618/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,-

ВСТАНОВИВ :

02.08.2019 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 36919 грн. 02 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову, покликається на те, що є співвласником житлової квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55.2 кв.м. Іншим співвласником є його колишня дружина - ОСОБА_2 . Вони разом фактично проживають у житловій квартирі, проте, відповідачка з 2018 року по теперішній час не бере жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, він сплачує всі комунальні послуги.

Враховуючи строки позовної давності, за період з вересня 2018 по вересень 2021відповідачка не провела жодної оплати по утриманню вказаного житла.

Він сплатив послуги з поводження з побутовими відходами за період з вересня 2018 року по серпень 2021 року у сумі 2282,13 грн., за електроенергію в сумі 36624,91 грн., за водопостачання та водовідведення в сумі 6722,52 грн., внески за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 3600 грн, за доставку газу в сумі 3435,52 грн. та за газопостачання в сумі 21172,94 грн.

Таким чином, ним за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири на загальну суму: 73 838,02 грн., а тому половину з цієї суми просить стягнути з відповідача.

11.11.2021 від відповідачки надійшов відзив на позов. Позов визнає частково. Вважає, що оплата житлово-комунальних послуг залежить від фактичного їх споживання. Вона тимчасово з вересня 2018 року по червень 2020 не проживала у спірній квартирі, оскільки позивач після розірвання шлюбу вчиняв щодо неї психологічне насильство. Погоджується на сплату Ѕ частини вартості житлово-комунальних послуг за період з червня 2020 по вересень 2021 рік, зокрема: 359,73 грн., - половину вартості послуг з поводження з побутовими відходами; 2896,50 грн. половину вартості послуг за електроенергію; 2469,47 грн. половину вартості послуг з водопостачання; 1274,45 грн. половину вартості послуг з розподілу газу; 3505,36 грн. половину вартості послуг з оплати газу. Заперечує проти сплати 3600 грн. внесків на утримання будинку та прибудинкової території, оскільки такі не підтверджені жодним доказом.

Представник позивача адвокат Коцан Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просить позов задоволити.

Відповідачка та її представник адвокат Зубрицька О.М. проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з огляду на таке.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Молокус Б.В. 15.06.2010 за р№ 375, власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частках ( по Ѕ частині) є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.10.2018 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.13 Конституції України та ч.4 ст.319 ЦПК України «власність зобов`язує».

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1ст.322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, позивач та відповідач в силу вимог статей 322,360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 712/10644/16.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 посилався на те, що ним за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року було сплачено: за газопостачання 21172, 94 грн. ; за розподіл природного газу 3435,52 грн., за електроенергію 36624,91 грн., за послуги з поводження з побутовими відходами 2282,13 грн., за послуги на утримання будинку та прибудинкової території 3600 грн., а всього 73838,02 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Таким чином, позивач належними доказами підтвердив факт того, що він ніс тягар утримання спільного майна.

Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену ним частину вартості вказаних комунальних послуг.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорюється відповідачка ОСОБА_2 не проживала у спірній квартирі з вересня 2018 року по червень 2020 року, а тому не користувалась житлово-комунальними послугами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина від суми здійснених ним платежів в період з червня 2020 року по вересень 2021 року за газопостачання, розподіл природного газу, електроенергію, за послуги з поводження з побутовими відходами в сумі 10505,51 грн., а за послуги на утримання будинку та прибудинкової території за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року в сумі 1800 грн. ( 3600 грн. : 2 = 1800 грн.), оскільки такі послуги не залежали від проживання відповідачки у спірній квартирі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача в користь позивача слід стягнути 454 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.4,12, 13, 76-83,141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 12305,51 грн. витрат, сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири АДРЕСА_2 та 454 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.12.2021.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя А.П. Хомик