Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/488/21
Провадження № 2/650/188/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Коваля В.О.

за участі секретаря - Пилипенко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Олександрівка справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лефорс» про зобов`язання здійснення нарахування заробітної плати,

виплаченої у натуральній формі, нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лефорс» про зобов`язання здійснення нарахування заробітної плати, виплаченої у натуральній формі, нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позовні вимоги мотивує тим, що з 03.03.2020 року по 15.01.2021 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Лефорс». У березні 2020 року їй була нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 8316,25 грн. та сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Проте починаючи з 01.04.2020 року по день її звільнення ТОВ «Лефорс» припинив нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З квітня 2020 року по день звільнення з роботи позивачка отримувала заробітну плату у натуральній формі (вугіллям). Вважає, що з квітня 2020 року по 15.01.2021 року відповідач повинен нарахувати та перерахувати єдиний внесок за кожний місяць її роботи, адже відповідачем порушено її право на оформлення, призначення та виплату у відповідному розмірі сум пенсій в органах ПФУ, яке вираховується із сум цих страхових внесків.

Згідно відзиву представника відповідача на позовну заяву на ТОВ «Лефорс» як роботодавця покладено обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску, а правом звернення з вимогою про стягнення цих внесків наділені органи доходів і зборів. Тому у відповідача відсутнє право на звернення з вищевказаними вимогами позову. Щодо відсутності інформації у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про нараховану суму заробітної плати та перерахованої ЄСВ зазначають, що у зв`язку з встановленням на території України карантину та введенням жорстких обмежувальних заходів, ТОВ «Лефорс» вимушено було зупинити свою діяльність, про що видані відповідні накази по підприємству. Оскільки у даному випадку це не є простоєм, підстав для нарахування заробітної плати та відповідно сплати єдиного соціального внеску у відповідача не було. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Із відповіді ОСОБА_1 на відзив вбачається, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі у судовому порядку. Роботодавцем ТОВ «Лефорс» було порушено право позивачки на отримання в подальшому пенсії по досягненню пенсійного віку. У відзиві також зазначено про оголошення перерви в роботі підприємства на період з 01 квітня по 31 грудня 2020 року, однак фактично перерва для працівників мала місце в період з 01 квітня по 11 травня 2020 року. Підтвердженням роботи підприємства є операції з продажу вугілля, про що свідчать копії видаткових документів. Підприємством також проводився продаж вугілля населенню, що підтверджується регулярною рекламою на протязі року в місцевій газеті «Жайвір» та Березнегуватській газеті «Народна трибуна». В газетах вказані телефонні номери позивачки та ОСОБА_2 , що свідчить про безперервну роботу складу.

Згідно письмових пояснень по справі представника ТОВ «Лефорс» твердження позивачки про те, що вона у період з квітня по грудень 2020 року, а також у січні 2021 року отримувала заробітну плату є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, всі докази, долучені позивачем до заперечень на відзив, подані з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України. Просить суд врахувати вказані пояснення при прийнятті рішення по справі.

В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала, суду пояснила, що з 03.03.2020 року прийнята на посаду комірника в ТОВ «Лефорс». У березні 2020 року їй була нарахована та виплачена заробітна плата, сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Починаючи з 01.04.2020 року вона працювала та отримувала заробітну плату вугіллям, а відповідач припинив нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Просить суд задовольнити вимоги позову.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала і суду пояснила, що у позивачки відсутні належні і допустимі докази виплати заробітної плати з квітня 2020 року по січень 2021 року. Відповідач надав накази, коли підприємство не працювало. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що про порушення свого права позивачка дізналася після отримання у пенсійному фонді форми ОК-5, тобто 10.03.2021 року.

Наведене свідчить про те, що позивачка не пропустила строк для звернення до суду з цим позовом, а доводи представника відповідача щодо цього є безпідставними.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

19.04.2021 року судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Лефорс» на позовну заяву.

09.06.2021 року позивачка надала до суду заперечення на відзив, яке за своєю процесуальною суттю є відповіддю на відзив, оскільки у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення (ч. 1 ст. 199 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу для відзиву.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Таким чином твердження представника позивача про те, що всі докази, долучені позивачем до заперечень на відзив, подані з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України є безпідставним.

Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами статті 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному страхуванні.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 03.03.2020 року прийнята на посаду комірника Б.Криницького паливного складу ТОВ «Лефорс». 15.01.2021 року звільнена з займаної посади за згодою сторін.

Таким чином ОСОБА_1 у період зберезня 2020 року по січень 2021 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Лефорс».

Судом встановлено, що починаючи з 01.04.2020 року по день звільнення позивачки ТОВ «Лефорс» припинив нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України, довідка форми ОК-5.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 46 Конституції України передбачено, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з ст. 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з положеннями ст. 20 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1 (громадяни України, які працюють на підприємствах незалежно від форми власності на умовах трудового договору), 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Пунктом 3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначеного з дня набрання чинності цим Законом (01.01.2011) платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У пункті 1 частини 1 статті 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Оскільки ОСОБА_1 в період з 03.03.2020 року до 15.01.2021 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Лефорс», то останній по відношенню до позивачки є страхувальником - роботодавцем, який відповідно до вимог ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» повинен сплачувати єдиний внесок, як під час існування трудових відносин, так і після у випадку здійснення виплат передбачених Кодексом законів про працю України.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що у зв`язку з встановленням на території України карантину та введенням жорстких обмежувальних заходів, ТОВ «Лефорс» вимушено було зупинити свою діяльність, про що видані відповідні накази по підприємству, суд приймає до уваги наступне.

Згідно наказів директора ТОВ «Лефорс» Про заборону роботи закладів № 3 від 23.03.2020р., № 4 від 06.04.2020р., № 5 від 20.04.2020 р., № 6 від 25.05.2020 р., № 7 від 31.05.2020 р., № 8 від 30.06.2020р., № 9 від 31.07.2020р., № 9 від 31.08.2020 р., № 10 від 30.09.2020 р., № 11 від 31.10.2020р., № 12 від 31.11.2020 р., № 13 від 31.12.2020 р., у зв`язку з Постановою Кабінету міністрів України від 16.03.2020 року № 215 (про зміни) підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Лефорс» у вказаний в наказі період працювати не буде.

Зі змісту наказів неможливо встановити, чи запроваджено на підприємстві режим простою відповідно до ст. 34 КЗпПУ, чи обмежено присутність працівників на підприємстві, або вжито інших заходів, що свідчили б про запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політки України від 23 жовтня 2007 року № 257/06/187-07 «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Суд вважає, що задекларована відповідачем мета - запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 - не відповідає суті прийнятого наказами рішення. Неприбуття працівників на робочі місця на вказаний період взагалі не передбачене в наказах.

Крім того, надані позивачкою копії видаткових документів свідчать про те, що у зазначений в наказах період часу підприємство здійснювало продаж вугілля.

Отже, суд, заслухавши доводи сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 280-282 ЦПК,-

в и р і ш и в :

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Лефорс» () здійснити нарахування заробітної плати, виплаченої у натуральній формі ОСОБА_1 , за період з квітня 2020 року по січень 2021 року, включивши її до фонду оплати праці ТОВ «Лефорс».

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Лефорс» () нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму нарахованої заробітної плати у натуральній формі ОСОБА_1 за період з квітня 2020 року по січень 2021 року на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку.

Повний текст рішення виготовлено 14.09.2021 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з моменту виготовлення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ В.О. КОВАЛЬ