КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/205/21 Головуючий у І інстанції Твердохліб Ю.О.
Провадження №22-ц/824/8603/2021 Головуючий у II інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (суброгації),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» звернулось до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2017 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ПрАТ «СК ГРАВЕ Україна» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, предметом якого є страхування автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06 січня 2018 року у м. Києві по пр. Палладіна,35/37г сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні зазначеної ДТП.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 . ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт №0031.206.18.01.01 на суму 38 483,13 грн, на підставі заяви представника власника автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснено виплату, що підтверджується платіжним дорученням № 5630.

Враховуючи, що винуватцем ДТП було визнано ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована на момент ДТП в ПрАТ «СГ «УСГ» згідно полісу АК/006368452, позивач звернувся до страхової компанії відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно поліса АК/006368452 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 100000 грн, натомість ПрАТ «СГ «УСГ» виплатило позивачу 17074,48 грн.

Оскільки полісом АК/006368452 покрито лише частину шкоди, залишок шкоди у розмірі 21 408,65 грн. (38 483,13-17 074,48) підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача вказаний розмір майнової шкоди та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «СК «Альфа Страхування» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано положення ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) відповідно якої ПрАТ «СГ «УСГ» повинно було врахувати та виплатити суму страхового відшкодування пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. А тому різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу відшкодовує особа, яка завдала збитків на підставі ст. 1194 ЦК України.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ПАТ «Альфа страхування» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , якому зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Наголошує на тому, що розмір майнової шкоди заявленої до стягнення позивачем є сумнівним, оскільки огляд автомобіля та експертна оцінка була здійснена без присутності відповідача, до позову не додано акт виконаних робіт з відновлення пошкодженого транспортного засобу, а також позивачем не забезпечено здійснення експертної оцінки транспортного засобу Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підставі викладеного у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з тим, що суддя-доповідач та судді-учасники колегії з 09 серпня 2021 року по 03 вересня 2021 року перебували у відпустках, у суду була відсутня можливість розглянути дану цивільну справу в межах строку, що визначений ст. 371 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2017 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ПрАТ «СК ГРАВЕ Україна» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, предметом якого є страхування автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.5).

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 06 січня 2018 року у м. Києві по пр. Палладіна,35/37г за участю автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача (а.с.6).

Згідно страхового акту №0031.206.18.01.01, складеного 23 лютого 2018 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування», сума страхового відшкодування становить 38 483,13 грн (а.с.13).

Вказана сума виплачена 05 березня 2018 року, що підтверджується копією платіжного доручення №5630 (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований ПрАТ «СГ «УСГ» на підставі полісу АК/006368452, згідно якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн.

17 травня 2018 року ПрАТ «СГ «УСГ» було здійснено на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виплату страхового відшкодування в розмірі 16 574,48 грн., а також ОСОБА_2 сплатив 500 грн. франшизи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме на ПрАТ «СГ «УСГ», як страховика відповідача, покладений відповідний обов`язок щодо відшкодування завданих збитків пошкодженням транспортного засобу в межах суми страхового відшкодування.

Проте із таким висновком суду не можна погодитись виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР), страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 5 Закону № 85/96- ВР встановлено, що страхування може бути добровільним та обов`язковим.

Відповідно до п. 6 ч.4 ст. 6 Закону № 85/96- ВР одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96- ВР. До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 27 Закону № 85/96- ВР та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна», якому внаслідок ДТП була завдана шкода, у нього виникло право суброгації до винної особи.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Такі законодавчі обмеження встановлені статтею 29 Закону № 1961-ІV. Так статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто ПрАТ «СГ «УСГ» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у повному обсязі завданої майнової шкоди, а мала виплати страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі

№ 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Посилання суду першої інстанції на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідачки не відповідає фактичним обставинам розглядуваної справи та є помилковими з огляду на таке.

Відносини між відповідачкою та ПрАТ «СГ «УСГ», яким було застраховано автомобіль Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд не звернув уваги, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 21408 грн. 65 коп. на користь позивача, яким було в повному обсязі відшкодовано збитки завдані пошкодженням транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу про те,що розмір майнової шкоди є не доведеним.

Відповідачка брала участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, проти розміру завданих потерпілому збитків не заперечувала, надані позивачем документи на ставила під сумнів. Її заперечення зводились лише до того, що належним відповідачем в даній справі має бути ПрАТ «СГ УСГ», оскільки розмір шкоди заявлений в межах ліміту страхового відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача апеляційний суд приймає за основу рахунок на оплату по замовленню № 990 від 30 січня 2019 року виставлений позивачу Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 на ремонт автомобіля Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_3 , використану позивачем при визначенні страхового відшкодування

Так, згідно із рахунком на оплату по замовленню № 990 від 30 січня 2019 року вартість ремонту становить 41511,14 грн. (а.с.12) Позивач перерахував на ремонт автомобіля Honda Accord № НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_3 38483,13 грн. (а.с.14)

В свою чергу позивач отримав від ПрАТ «СГ «УСГ» 16574,48 грн., а також ОСОБА_2 сплатив 500 грн. франшизи. Таким чином апеляційний суд погоджується із наданим позивачем розрахунком, а саме 38483,13 -17074,48 = 21408,65 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було вірно сплачено судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 2102 грн. та за звернення до суду з апеляційною скаргою в розмірі 3153 грн. Загальний розмір судового збору становить 5255 грн.

З урахуванням того, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, то з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 5255 грн.

Керуючись ст.ст. 141,367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Альфа Страхування» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у даній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (суброгації) скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (суброгації) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» майнову шкоду в розмірі 21408 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» судовий збір у розмірі 5255 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», зареєстроване місце знаходження: вул. Рибальська, 22, м. Київ, 01011, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4

Суддя-доповідач

Судді: