Справа № 644/7705/20
Провадження № 2/645/540/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 вересня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Іващенко С.О.

за участі секретаря судових засідань Шептуха В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яку в подальшому уточнив, та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних за договором позики від 17.04.2014 за період з 02.05.2014 по 06.10.2020 в розмірі 33532,24 грн.; стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних за договором позики від 28.05.2014 за період з 01.08.2017 по 06.10.2020 в розмірі 15879,74 грн., а також судові витрати за сплачений судовий збір.

На підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 даний позов надійшов в провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова за підсудністю.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням 02.04.2018 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 71000,000 грн. основного боргу та 710,00 грн. судових витрат.

Судовим рішенням встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем від 17.04.2014, позивач передав у власність відповідача грошову суму в розмірі 21000,00 грн., яку, відповідно до умов договору останній зобов`язаний повернути у строк до 01.05.2014, проте у вказаний строк своє зобов`язання не виконав. Позивач зазначив, що строк зобов`язання відповідачем було порушено, починаючи з 02.04.2014, тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних позивачем наданий за період з 02.05.2014 по 06.10.2020, а саме: інфляційні витрати складають 29476,08 грн.; 3% річних складають 4056,16 грн., а всього 33532,24 грн.

Крім того, судовим рішенням встановлено, що 28.05.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого, позивач передав у власність відповідачу грошову суму в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_2 .. Позивачем 29.06.2017 направлялась вимога до відповідача про повернення коштів в розмірі 50000,00 грн., яка відповідачем була проігнорована. Позивач вважає, що за договором позики від 28.05.2014 строк зобов`язання відповідачем було порушено, починаючи з 01.08.2017,тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних позивачем наданий за період з 01.08.2017 по 06.10.2020, а саме: інфляційні витрати складають 11100,29 грн.; 3% річних складають 4779,45 грн., а всього 15879,74 грн.

Станом на 06.10.2020 відповідачем заборгованість основного суми боргу в розмірі 71000,00 грн. не погашена, від своїх обов`язків боржник ухиляється. Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові у виконавчих провадженнях № 63132518 та № 63132711 здійснюється стягнення зазначеного боргу, проте рішення суду не виконане у зв`язку зі злісним ухилянням боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій він підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, які повернулись на адресу суду. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, відзиву на позов не надано.

Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики від 17.04.2014 року в розмірі 21000,00 грн. та суму боргу за договором позики від 28.05.2014 року в розмірі 50000,00 грн., а всього стягнути 71000,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 710,00 гр

Як вбачається зі змісту зазначеного рішення суду, було встановлено, 17.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до договору позики позивач передав у власність відповідача грошову суму в розмірі 21000,00 грн. Відповідно до умов договору позики відповідач зобовязаний повернути позивачу грошові кошти в строк до 01.05.2014 року, про що ОСОБА_2 власноручно написана розписка.

Крім того 28.05.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача грошову суму в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача.

Позивачем 29.06.2017 року направлялася вимога до відповідача про повернення грошових коштів в розмірі 50000,00 грн. за договором позики від 28.05.2014 року. Крім того, позивачем 07.07.2017 року направлялася вимога щодо повернення грошових коштів в розмірі 21000,00 грн. за договором позики від 17.04.2014 року, однак відповідач грошові кошти за договорами позики не повернув.

Позивачем у позовній заяві здійснений розрахунок інфляційних втрат за період з 02.05.2014 по 06.10.2020, а саме: інфляційні витрати складають 29476,08 грн.; 3% річних складають 4056,16 грн., а всього 33532,24 грн. та за період з 01.08.2017 по 06.10.2020, а саме: інфляційні витрати складають 11100,29 грн.; 3% річних складають 4779,45 грн., а всього 15879,74 грн.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі№ 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі боргових розписок від 17.04.2014 та від 28.05.2014.

Як вбачається з відомостей, розміщених у єдиному Реєстрі виконавчих проваджень, на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувають на примусовому виконанні виконавчі провадження № 63132518 та № 63132711, боржник ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.598 ЦК Українизобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Главою 50 ЦК Українипередбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.

Згідноч. 1, 2, 3ст. 545 ЦК Україниприйнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно дост. 617 ЦК України.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином, а його порушенням є невиконання, що призводить до застосування статті 625 ЦК України (статті 526, 610, 612 ЦК України). При цьому, у чинному законодавстві немає норми, яка б пов`язувала припинення зобов`язання з наявністю судового рішення та виконавчого провадження, а тому, до моменту повного та належного виконання основного зобов`язання підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України (за умови неналежного виконання основного зобов`язання).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Після прийняття судом рішення про стягнення коштів, грошове зобов`язання боржника не припинилось, оскільки кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст.526,599 ЦК України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на день постановлення рішення суду сума боргу відповідачем не сплачена, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 514, 516, 524, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 629, 631 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 виданий Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 20.09.1997, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 13.12.2001, РНОКПП НОМЕР_4 ) інфляційні втрати та 3% річних за договором позики від 17.04.2014 за період з 02.05.2014 по 06.10.2020 в розмірі 33532,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 виданий Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 20.09.1997, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 13.12.2001, РНОКПП НОМЕР_4 ) інфляційні втрати та 3% річних за договором позики від 28.05.2014 за період з 01.08.2017 по 06.10.2020 в розмірі 15879,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 виданий Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 20.09.1997, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 13.12.2001, РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,00 грн..

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 21.09.2021 року.

Суддя: