Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5438/20 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 41 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №279/5438/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 18448 грн. 61 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась в банк, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 20.04.2012, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, чим підтвердила свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у

ОСОБА_2 зобов`язання належним чином не виконувала, а тому станом на 15.07.2020 заборгованість за договором становила 18448,61 грн. з яких: 3178,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12770,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2500 грн. нарахована пеня.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при вирішенні справи судом першої інстанції неправильно встановлений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Посилається на правові позиції Верховного Суду, які на їх думку, суд мав врахувати при ухваленні судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з

ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути задоволена частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 20.04.2012 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого вона отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору виникла заборгованість за кредитом, тому попереднім рішенням Коростенського міськрайонного суду від 06.08.2019 з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 53577, 41 грн.

Вказане рішення скасоване постановою Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2020 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 36181,81 гривні заборгованості за кредитним договором станом на 25 березня 2019 року та 880 гривень 01 копійку судових витрат. Постанова набрала законної сили.

В подальшому, у листопаді 2021 року АТ КБ «Приватбанк» знову звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за вказаним кредитним договором станом 15 липня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що попередніми судовими рішеннями з ОСОБА_1 на користь Банку вже стягнуто заборгованість у сумі 53577,41 грн., яка виникла станом на 25 березня 2019 року, а тому повторне стягнення кредиту всупереч положень ст.61 Конституції України призведе до подвійної відповідальності. Одночасно суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту користування кредитними коштами після ухвалення попереднього рішення суду, а відтак наявність відповідної заборгованості.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За частиною першою статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно

з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено вище, постановою Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2020 року стягнуто із відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто 36181,81 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 25 березня 2019 року та 880,01 грн. судових витрат. Постанова набрала законної сили.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки заборгованість станом на 15.07.2020 в сумі 18448,61 грн., з яких: 3178,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12770,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2500 грн. нарахована пеня.

Як випливає із зафіксованих у розрахунку заборгованості даних, який приведено станом на 17.07.2020, востаннє відповідачка користувалась кредитними коштами в січні 2013 року (а.с.14 зв.).

Наведене свідчить про те, що після ухвалення апеляційним судом рішення про стягнення всієї суми заборгованості за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 кредитними коштами у будь-якій формі не користувалася, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у відповідачки перед Банком відсутня заборгованість за тілом кредиту і вимоги позову у цій частині є безпідставними.

Враховуючи, що тіло кредиту є базою для нарахування відсотків та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а також, що така заборгованість (за тілом кредиту) у позичальниці перед Банком відсутня, апеляційний суд також приходить до висновку про безпідставність вимог позову щодо стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами та пені, що були нараховані на заборгованість з тіла кредиту.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, щодо посилання суду першої інстанції в мотивах рішення на ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, відповідно принципу «non bis in idem», що закріплено у статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного»

притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

Отже, коли Банк звернувся із позовом у листопаді 2020 року він просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 15.07.2020, та яка, на думку позивача, не охоплюється сумою заборгованості, що була стягнута попереднім рішенням апеляційного суду станом на 25.03.2019.

Звідси відсутні підстави вважати, що такими діями позивача відбулося подвійне притягнення відповідачки до юридичної відповідальності за невиконання умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення із його мотивувальної частини посилання на положення ст. 61 Конституції України.

У решті судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на положення статті 61 Конституції України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді