Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову, позивач зазначала, що 26.12.2008 року між нею та ОСОБА_2 був укладений нотаріальний договір позики, за умовами якого вона передала останній у позику 257 070 гривень, що еквівалентно 33 000 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути позичені кошти до 26 квітня 2009 року, а у разі прострочення виконання зобов`язань сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики того ж дня ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ОСОБА_1 в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1 . 01 листопада 2011 року нотаріусом видано виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру у рахунок погашення боргу у розмірі 257 070 грн, пені за 919 днів у розмірі 155 340,71 грн., а всього 418 581,71 грн. Під час примусового виконання виконавчого напису, державним виконавцем здійснена оцінка квартири, вартість якої відповідно висновку експерта склала 165 391 грн. У зв`язку з неможливістю реалізувати на третіх електронних торгах квартиру, ОСОБА_1 залишила її за собою. 15.11.2012 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на квартиру. Вподальшому, за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було ухвалено ряд рішень, якими визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнано недійсним постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, визнано недійсним постанову, акт про передачу майна стягувачу, визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на квартиру. Оскільки відповідачами грубо порушуються права позивачки та досі борг не повернуто, остання звернулася з цим позовом до суду. У якості забезпечення позову, позивач просила накласти арешт та встановити заборону оголошення відчуження на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити органам реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї квартири та заборонити органам реєстрації місця проживання здійснювати реєстрацію місця проживання осіб за спірною квартирою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 13 липня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року скасувати та заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що дії відповідачів спрямовані на відчуження майна, не доведено співмірність та не доведено потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу. Як зазначає позивач, 26.12.2008 року між нею та ОСОБА_2 був укладений нотаріальний договір позики, за умовами якого вона передала останній у позику 257 070 гривень, що еквівалентно 33 000 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути позичені кошти до 26 квітня 2009 року, а у разі прострочення виконання зобов`язань сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики того ж дня ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ОСОБА_1 в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки відповідачі борг не повертають, позивач звернулася з цим позовом до суду. Разом з тим позивач просила вжити заходи забезпечення позову, оскільки припускає, що відповідачі з метою уникнення боргових зобов`язань можуть відчужити своє майно, яке є предметом позову, на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову. Колегія суддів погоджується з думкою заявника та вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить заявник, шляхом накладення арешту на спірне майно та забороною вчиняти реєстраційні дії відносно квартири, повністю співмірні із заявленими позивачем вимогами, відповідають предмету позову та тим діям, які можуть вчинити відповідачі. Такий спосіб забезпечення позову здатний забезпечити захист інтересів позивача у випадку задоволення позову і присікти дії, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Тому висновки суду щодо неспівмірності є безпідставними.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем, що дії відповідачів спрямовані на відчуження майна та на ухилення від виконання рішення суду, оскільки підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно та забороною вчиняти відносно квартири реєстраційні дії має за мету до вирішення справи по суті усунути саму можливість відчужити відповідачами предмет спору, і тим самим утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, за наявності між сторонами реального спору, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам, у суду першої інстанції не було наявних правових підстав для відмови заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Щодо забезпечення позову в частині заборони органам реєстрації місця проживання здійснювати реєстрацію місця проживання осіб за спірною квартирою, то колегія суддів вважає, що такий вид забезпечення не відповідає змісту порушеного права та не є співмірним із заявленими вимогами.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року скасувати та забезпечити позов, шляхом накладення арешту та забороною вчиняти реєстраційні дії.

Оскільки забезпечення позову апеляційним судом вжито за наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, дана постанова апеляційного суду в розумінні ст. ст. 353, 389 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з реєстрацією прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 .

В решті вимог про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20.12.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк