Справа № 645/7357/20
Провадження № 2/645/677/21

22 лютого 2021 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Сілантьєва Е.Є.,
за участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.,
учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дітей до досягнення повноліття,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів стягуваних на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харків від 18.04.2017 року та стягувати з відповідача, ОСОБА_2 , на користь позивача, ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 4000 грн. від дня винесення рішення та щомісяця до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що сторони по справі перебували у шлюбі зареєстрованому 27.11.2010 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 601. Від шлюбу у сторін народились спільні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на сьогоднішній день є неповнолітніми та проживають разом із позивачем. В подальшому через постійні непорозуміння Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та розірвали свій шлюб за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2017 року. Також рішенням суду від 18.04.2017 вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно на утримання спільних дітей до досягнення дітьми повноліття. Позивачка зазначає, що після вказаного рішення суду про стягнення аліментів на утримання їх дітей, відповідач періодично надавав ці кошти, проте їх катастрофічно не вистачає. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Витрати на їх утримання дуже суттєво збільшились (старша дитина відвідує секцію баскетболу та займається англійською мовою з репетитором, молодша секцію сучасних танців) в зв`язку із чим матеріальне становище позивача погіршилось. При цьому відповідач відмовляється добровільно збільшити допомогу на дітей, посилаючись на рішення суду. Крім тогоОСОБА_1 вказала, що останнім часом матеріальне становище Відповідача покращилось, оскільки зі слів спільних знайомих їй відомо, що Відповідач працевлаштувався на постійну роботу з більшою заробітною платою, але ці обставини приховує від позивача. Таким чином, сплачуваних Відповідачем аліментів не вистачає на забезпечення гармонійного розвитку дітей, в зв`язку із цим позивач бажає збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання їх спільних неповнолітніх дітей. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей до 4000,00 грн. щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
В судовому засіданні ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона просить збільшити суму аліментів до 4000 грн. У 2017 році було рішення про стягнення аліментів та стягнуто з відповідача на її користь сумі аліментів 1500 грн. На теперішній час цього за мало, оскільки перша дитина - інвалід, потрібні кошти для лікування та обстеження. Збільшення коштів підтверджується збільшенням прожиткового мінімуму. Раніше проживали разом, на теперішній час проживає із дітьми на квартирі, яку винаймає, але документальних доказів у неї немає. Одна дитина ходить у дитячій садок, друга - у школу. Ніяких доказів підтвердження позовних вимог у неї більше нема, всі докази подані із позовною заявою. Інших доказів немає.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про не отримання судової повісток, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України.
Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.
В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.
Судом встановлено, що згідно позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2010 р. та рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2017 шлюб розірвано.
Відповідно до ст. 180 СК України,батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 05.04.2011 р.) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 29.12.2015 р.) відповідач є батьком дитини.
В судовому засіданні встановлено, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають разом з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується її поясненнями в судовому засіданні.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року з з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. 00 коп. від усіх доходів щомісяця, починаючи з 13 січня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття..

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 інших дітей на утриманні не має, докази на підтвердження погіршення стану здоров`я відповідача в матеріалах справи відсутні. Інших підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати дитину суду не надано.

Статтею192 СК України закріплено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року (справа № 645/150/17, провадження 2/645/733/17) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. 00 коп. від усіх доходів щомісяця, починаючи з 13 січня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно позову про збільшення розміру аліментів та в судовому засіданні позивач зазначила, що вказаний розмір аліментів є самим мінімальним розміром, якого взагалі не вистачає на утримання дітей. Відповідач має можливість забезпечувати належний рівень життя дітям, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач знаходиться у працездатному віці, не хворіє на які-небудь хронічні захворювання, не має на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків, останнім часом матеріальне становище відповідача покращилось, оскільки зі слів спільних знайомих їй відомо, що відповідач працевлаштувався на постійну роботу з більшою заробітною платою, письмові докази у неї відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 1 січня 2019 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд дослідивши надані стороною позивача докази, вбачає, що позивачем не надано доказів про погіршення матеріального стану позивача або поліпшення матеріального стану відповідача. Крім того не надано інших доказів по справі відповідно до частин першої статті 182 СК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Частиною першою статті 201 СК України встановлено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

У ст. 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Однак, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Суд вивчивши надані позивачем докази вбачає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, з настанням яких пов`язується збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей - щодо зміни її матеріального або сімейного стану, погіршення її стану здоров`я, а також доказів на підтвердження того, що після ухвалення рішення суду про визначення розміру аліментів від 18.04.2017 року відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачем, що є обов`язковою умовою для задоволення позовних вимогу розумінні положень ст.ст.12,81ЦПК України.

Позивач, відповідно до ст. 81 ЦПК України, має довести наявність обставин для стягнення аліментів у більш високому (значному) розмірі.

Таким чином, суд дослідив надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем жодних доказів погіршення свого матеріального становища, або покращення майнового стану відповідача суду не надано.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, відмовою в задоволенні позову, судові витрати в сумі 840 гривні 80 коп. слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дітей до досягнення повноліття відмовити в повному обсязі.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 23.12.2010,

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 22.02.2021 року.

Головуючий суддя -