Провадження № 2 /331/651/2021
19 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жукової О.Є.
за участю секретаря : Мироненко О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4853, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем 31.10.2020 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» заборгованості в сумі 52 990,56 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, шо виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, заборгованість не є безспірною, була ним погашена в повному обсязі відповідно до рішення суду , крім того позивач не отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін .
В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.
Відповідач , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Треті особи Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснення на позов не надали , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини .
25.04.2008 року між «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 325/08/61-К, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 57 240,00 грн. зі строком погашення до 24.04.2015 року, початкова відсоткова ставка за користування кредитними коштами 15,00 %, згідно п. 1.1. Додаткової угоди № 1 від 09.10.2008 року відсоткова ставка була змінена - 21,00 %.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 62894,18 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 45713.42 грн., заборгованості за відсотками за період з 01.11.2013 року в розмірі 6446.98 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 6414.61 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1697.54 грн., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 2213.54 грн., інфляційних втрат за відсотками у розмірі 408.09 грн., судові витрати в розмірі 1663.50 грн.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року у цій справі скасовано. Прийнято постанову наступного змісту. Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 325/08/61-К від 25.04.2008 року в розмірі 47384,74 грн., яка складається з: 35158,51 грн. тіло кредиту, 5278,83 грн. - заборгованість за відсотками за період з 01.11.2013 року по 04.07.2016 рік; пені у розмірі 4330,11 грн. за несвоєчасне повернення кредиту, пені у розмірі 1110,10 грн. за несвоєчасне повернення відсотків, 1291,89 грн. інфляція за кредитом, 215,30 грн інфляція за відсотками. В решті позову відмовлено.

31.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» ( правонаступника АТ «УКРСОЦБАНК» ) заборгованість, що виникла за кредитним договором № 325/08/61-К від 25.04.2008 року, який укладений між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк"та ОСОБА_1 за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року у розмірі 52990,56 грн., з яких:

- 0,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту;

- 51490,56 грн. прострочена заборгованість за комісією та відсотками;

- 1500,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису.

16.11.2020 зазначений виконавчий напис пред`явлено АТ «АЛЬФА-БАНК» до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. , яким 25.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63727316 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.

25.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи божника.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України"Пронотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції Українивід 22лютого 2012року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України"Пронотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КабінетуМіністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України"Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Аналізуючи вищенаведені норми Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц дійшла таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України"Пронотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України"Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається з матеріалів справи , відповідачем не спростовано доводи позивача ОСОБА_1 , що останній не отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року з ОСОБА_1 вже була стягнута заборгованість за кредитним договором № 325/08/61-К від 25.04.2008 року в розмірі 47384,74 грн., яка була погашена 13.09.2018 року, що підтверджено квитанціями долученими до позову.

Натомість, як вбачається з оспорюваного виконавчого напису, період стягнення у ньому за процентами та комісією зазначено з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року, тобто після фактичного виконання рішення суду

Таким чином, у АТ «АЛЬФА-БАНК» відсутнє право на стягнення з ОСОБА_1 передбачених кредитним договором процентів за користування кредитними коштами з дня пред`явлення до нього вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, тоді як спірним виконавчим стягнуто заборгованості за процентами, які нараховувалися відповідачем після звернення до суду , в тому числі після виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що нотаріусу не було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, тому не було правових підстав для видачі виконавчого напису в силу вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку № 296/5.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. , а відповідач , в свою чергу, не позбавлений права звернутись до суду для захисту свої прав у порядку позовного провадження.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 840,80 гривень та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З квитанції до прибуткового касового ордеру № 0011 від 09.12.2020 вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено 8 000,00 гривень на користь адвоката Трифонова А.В. за договором професійної правничої допомоги від 09.12.2020.

З договору про надання професійної правничої допомоги від 09.12.2020 вбачається, що договір укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Трифоновим А.В.

Згідно акту наданих послуг від 09 грудня 2020 року , відповідачу позивачу були надані наступні послуги: вивчення правовідносин, консультація , складання позовної заяви та її подання до суду, складання заяви про забезпечення позову та її подання, представництво інтересів позивача в суді . Вартість вказаних послуг визначена сторонами в розмірі 8 000,00 гривень.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу на наявні доводи викладені в позовній заяві та наявні у матеріалах справи докази були оцінені та враховані при постановленні судового рішення за результатами розгляду справи.Крім того, судом було задоволено заяву позивача про забезпечення позову по справі.

Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Враховуючи, що представником позивача надано до суду опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 8 000,00 гривень є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 гривень.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 4853, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем 31 жовтня 2020 року про стягнення на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 325/08/61-К від 25.04.2008 року в сумі 52 990,56 гривень, таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» (місце знаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1261,20 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2021 року.

Суддя: О.Є. Жукова

19.02.2021