Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3363/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 14.03.1987 року.

Спадкодавець залишив заповіт на користь позивача, який 10.01.1997 року за реєстровим №31 було посвідчено нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.

Спадкодавцю ОСОБА_1 на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

За оформленням спадщини позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовила. Така ситуація обумовлена тим, тим, що по смерті батька віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, не вдалося. Відповідач (мати позивача, дружина спадкодавця) власного майнового інтересу на складу спадкового майна не декларує, але від письмового підтвердження такої позиції ухиляється та заперечує наявність в неї таких документів.

У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєсрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді. коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна ф;3гічна або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загапь-vv.' принципами міжнародного права.

Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 14.05.2021 року №313 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений та рахується за покійним ОСОБА_1 . Належність майнових прав батьку позивача підтверджується договором купівлі-продажу від 05.02.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за реєстровим №503. Однак державну реєстрацію майнових прав, набутих за цим правочином, спадкодавець не здійснив.

Рішенням виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 22.02.1994 року №36 спадкодавцю було безоплатно передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, змушений звернутися до суду з позовом про визнання за права власності на спадкове майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Бора Ю.В. подав до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.28).

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, до суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вимоги позову визнає (а.с.29).

Третя особа державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у судове засідання не з`явилася, справу розглянуто за її відсутності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 22.08.2019 року (а.с.7).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 14.03.1987 року (а.с. 5).

Спадкодавець залишив заповіт на користь позивача, який 10.01.1997 року за реєстровим №31 було посвідчено нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.(а.с.8).

Спадкодавцю ОСОБА_1 на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

За оформленням спадщини позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.02.2020 року (а.с.9).

Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовила (а.с.10).

Позивачем замовлено проведення технічної інвентаризації спадкового житлового будинку, що підтверджується копією технічного паспорту житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.12-14 зв.).

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 14.04.2021 р. №313 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений, рахується за ОСОБА_1 . Правовстановлюючих документів не виготовлено (а.с.11).

Належність майнових прав на будинок спадкодавця ОСОБА_1 підтверджується договором купівлі-продажу від 05.02.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за реєстровим №503 (а.с.15-16).

Однак державну реєстрацію майнових прав, набутих за цим правочином, спадкодавець не здійснив.

Рішенням виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 22.02.1994 року №36 спадкодавцю ОСОБА_1 було безоплатно передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.17).

Відповідач претензій до спадкового майна не має, з заявою про прийняття спадщини не зверталася, до суду подали письмову заяви про визнання позову.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що в користь позивача спадкодавцем ОСОБА_1 складено заповіт. Спадкоємець ОСОБА_1 спадщину прийняв, оскільки в шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини.

Належність спадкодавцю спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

Приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_1 , спадщину прийняв, інші особи претензій до спадкового майна не ставлять, позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо