Справа № 206/4264/20
Провадження № 2/206/73/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини,

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

17.09.2016 позивач та відповідач зареєстрували шлюб. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач не виконує покладені на нього обов`язки щодо утримання своїх дітей, а саме відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо. Відповідач не має іншої родини та інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Позивач намагається забезпечити дітей всім необхідним, але її доходів, які складаються із соціальної допомоги при народженні (860 грн.), які вона отримує на дітей не вистачає на належне утримання дітей. Також, відповідач прямо ухиляється від утримання позивача, чим порушує її права на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач відмовляється надавати позивачу матеріальну допомогу, хоча така можливість у нього є, так як він є працездатним. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку (а.с. 1-3, 19-23).

Позивач, у судове засідання не з`явилась, подала до канцелярії суду заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33, 52, 58, 72).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, згідно якого вважав позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивачем не доведено взагалі існування цивільно-правового спору з приводу аліментних зобов`язань. На думку відповідача, між сторонами досягнуто згоди з питання утримання дітей в добровільному порядку. Відповідач вважає, що стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від доходів та ј на утримання дружини є протиправним та неможливим, адже разом це 7/12 часток від заробітку відповідача. Загальна сума відрахувань значно перевищує 50% частини заробітку, яка може бути утримана за законом. Відповідач також просив врахувати його майновий стан, а саме те, що він отримує близьку до мінімальної заробітну плату, добровільно надає утримання дітям, а грошових коштів, які в нього залишаються, ледь вистачає на просте існування, тобто його матеріальне становище є скрутним. Відповідач вважає, що його матеріальний стан не дозволяє здійснювати утримання дружини, оскільки його заробітків лише вистачає на утримання дітей та власне існування. Інших джерел доходу, окрім заробітної плати, відповідач не має (а.с. 65-68).

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення аліментів на утримання дітей, в частині стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити повністю, адже вона доросла людина і може вийти з декретної відпустки та піти на роботу. У нього на утриманні нікого не має, хронічних захворювань та інвалідності він також не має. Окрім посадового окладу він також отримує відсоток від продажу, в середньому він отримує дохід 8000-9000 грн. на місяць Позивач проживає з батьками, які заможні люди та вони можуть забезпечити позивача та їхніх дітей (а.с. 74-75).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

21.09.2020 позивач звернулась до суду із даною позовною заявою та додатками (а.с. 1-10), яку ухвалою судді від 23.09.2020 залишено без руху (а.с. 14-15).

15.10.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків з додатками (а.с. 18-30).

20.10.2020 провадження у справі було відкрито, призначено розгляд справи по суті на 17.11.2020.

29.10.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 33).

10.11.2020 до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 35).

17.11.2020 судове засідання було відкладено на 10.12.2020 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання (а.с. 36).

04.12.2020 до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи разом з додатками (а.с. 38-51).

07.12.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 52).

10.12.2020 судове засідання було відкладено на 13.01.2021 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання (а.с. 36)

06.01.2021 до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи разом з додатками (а.с. 56-57).

11.01.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 58).

13.01.2021 судове засідання було відкладено на 17.02.2021 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання (а.с. 59).

27.01.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача з додатками (а.с. 64-70).

29.01.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 72).

17.02.2021 судом заслухано вступне слово та пояснення відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи (а.с. 74-75).

17.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення (а.с. 76).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.09.2016 між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 492 (а.с. 6, 26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , матір`ю дитини зазначено позивача, а батьком Ї відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видано Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 36 (а.с. 4, 27).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , матір`ю дитини зазначено позивача, а батьком Ї відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видано Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 260 (а.с. 5, 28).

Згідно довідки № 4004 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.09.2020, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають разом з позивачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9, 29).

Згідно копії довідки № 1149 від 15.10.2020, ОСОБА_2 отримувала одноразову допомогу при народженні дитини по 860 грн. щомісячно з квітня 2020 року по вересень 2020 року (а.с. 30).

ОСОБА_1 періодично перераховував з січня 2020 року по січень 2021 року на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в середньому по 1800 грн. на місяць на утримання дітей, за виключенням вересня та жовтня 2020 року, в які відповідач взагалі не перерахував кошти на утримання дітей (а.с. 39-50, 57).

Згідно довідки за вих. № 11 від 01.12.2020 року, ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «СТІНЕКС» з 10 липня 2018 року за основним місцем роботи та займає посаду менеджера в оптовій торгівлі. Посадовий оклад станом на 01.12.2020 становить 6950 грн. та заробітна плата за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 склала 16523,18 грн. В період з 14 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 51).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Зазначені вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.0.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком дитини, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є повністю обґрунтованими.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд зауважує, що надання батьком, як одним із батьків, у добровільному порядку матеріальної допомоги малолітній дитині є його правом, та не звільняє його, як одного з батьків, від обов`язку утримання дитини.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у поставної КЦС ВС від 27.05.2020 року № 712/4702/19.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обов`язок та можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повнолітнього віку, оскільки він будучи батьком дітей зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Окрім цього, відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка Ї батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

Судом встановлено, що позивач здійснює догляд за двома малолітніми дітьми, один з яких не досяг трирічного віку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що діти проживають з нею. Дані обставини відповідачем не оспорюються.

У зв`язку з доглядом за двома дітьми, одному з яких менше трьох років та другому нещодавно виповнилося лише 4 роки, що потребує багато зусиль та часу, позивач не має змоги працювати і доглядати дітей одночасно, як наслідок не може себе утримувати на достатньому рівні та потребує утримання від чоловіка.

Відповідно до статті 48 Конституції України, відповідно до яких кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від доходів та ј на утримання дружини є протиправним та неможливим, адже разом це 7/12 часток від заробітку відповідача та загальна сума відрахувань значно перевищує 50% частини заробітку, яка може бути утримана за законом з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Тим паче, що відповідач, окрім посадового окладу отримує відсоток з продажу та в середньому отримує дохід у розмірі 8000-9000 грн. на місяць, що в сукупності з встановленими судом обставин буде співмірним позовним вимогам позивача та не буде суперечити діючому законодавству.

Доводи відповідача з приводу того, що у позивача заможні батьки та вони можуть утримувати позивача суд не бере до увагу, адже згідно діючого законодавства саме дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини відповідач суду не надав, враховуючи матеріальне становище відповідача, матеріальне становище позивача, те, що відповідач має працездатний вік, офіційно працевлаштований та те, що позивач отримує державну допомогу на дитину, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення їхньою спільною дитиною ОСОБА_7 трьох років, відповідач в свою чергу має змогу надавати матеріальну допомогу дружині, відтак враховуючи можливість подальшого збільшення доходів відповідача, з метою забезпечення необхідної матеріальної підтримки дружини, суд вважає можливим призначити стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши вступна слово відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 79, 80, 84, 141, 182, 183, 191 СК України, ст. 8, 11, 12 Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 13, 89, 141, 263, 264, 265, 430 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 здійснювати з 21.09.2020 і до досягнення дитиною ОСОБА_7 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Стягнення здійснювати з 21.09.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: К.С. Маштак