Справа №461/2775/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Ганна Василівна (79044, м.Львів, вул.Сянська, 20/9А), Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош Олена Вікторівна (79007, м.Львів, вул.Джерельна, 33/3), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ), про визнання недійсними окремих частин договорів купівлі - продажу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В., ОСОБА_4 , в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. за реєстровим № 1190 від 12.03.2004 року, недійсним в частині покупця та визнати покупцем за цим договором позивача ОСОБА_1 ; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. за реєстровим № 830 від 19.06.2012 року, недійсним в частині покупця та визнати покупцем за цим договором позивача ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 12 березня 2004 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. за реєстровим № 1190. ОСОБА_1 зазначає, що хоча покупцем за даним договором вказаний відповідач ОСОБА_3 , однак фактично покупцем був позивач. ОСОБА_3 є батьком колишньої дружини позивача - ОСОБА_7 , з якою він перебував у шлюбі з 1996 року по 2018 рік та з якою у позивача є спільні діти: ОСОБА_8 , 1997 року народження, та ОСОБА_9 , 2006 року народження. Позивач вказує, що причиною укладення вказаного Договору із зазначенням покупцем тестя позивача - ОСОБА_3 , були складна політико-економічна ситуація, яка склалася в державі у 2004 році. На той час позивач успішно провадив підприємницьку діяльність з продажу та обслуговування комп`ютерної техніки через засноване ПП «Мультимедіа». Оскільки зазначена діяльність давала значні прибутки, було прийнято рішення про придбання приміщення для ведення бізнесу. Беручи до уваги ситуацію, яка склалася в державі у 2004 році, що наприкінці року вилилося у масові народні протести, які отримали в історії назву «Помаранчева революція», у позивача виникали побоювання, що його бізнес можуть привласнити інші особи. ОСОБА_1 зазначає, що його дружина ОСОБА_7 запропонувала оформити покупцем вказаної квартири свого батька ОСОБА_3 , який був працівником правоохоронних органів, на час укладення договору був майором у відставці і, на їх думку, мав можливість в силу своїх попередніх службових зв`язків захистити підприємницьку діяльність від рейдерства. Маючи достатню суму, з допомогою маклера, позивач вибрав приміщення для подальшого ведення підприємницької діяльності - квартиру АДРЕСА_6 , яка є об`єктом договору купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. за реєстровим № 830 від 19.06.2012 року. Квартира за адресою: АДРЕСА_7 , була придбана позивачем ОСОБА_10 , 12 березня 2004 року за 35 000 доларів США у відповідача ОСОБА_5 . Позивач стверджує, що відповідача ОСОБА_3 вона бачила лише одного разу у приватного нотаріуса під час підписання договору купівлі-продажу квартири; під час передачі продавцю ОСОБА_5 грошей ОСОБА_3 присутній не був. Факт купівлі ОСОБА_10 , в ОСОБА_5 12 березня 2004 року квартири АДРЕСА_6 за 35 000 доларів США; сплати ОСОБА_10 , особисто продавцю ОСОБА_5 суми в розмірі 35 000 доларів США було встановлено рішеннями суду, про що зазначено у постанові Верховного суду від 11.03.2020 року у справі №461/7547/17. Після купівлі квартири з 2005 по 2007 рік позивач займався роботами з реконструкції - перепланування квартири з вибиттям фасадного входу, проведенням необхідних комунікацій, будівельно-оздоблювальних робіт, оформленням відповідної дозвільної документації, що підтверджується, зокрема, дозволом на виконання будівельних робіт від 24 квітня 2007 року №174/07. 19 червня 2012 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. за реєстровим № 830. Покупцем за даним договором було вказано ОСОБА_3 , хоча фактично покупцем був ОСОБА_11 та ним особисто сплачено продавцю ОСОБА_6 суму в розмірі 64000 доларів США. Факт сплати ОСОБА_10 , особисто продавцю ОСОБА_6 суми вартості квартири в розмірі 64000 доларів США за договором було встановлено судами шляхом дослідження та оцінки нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 30 грудня 2017 року. 01 березня 2012 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та здійснював господарську діяльність у приміщенні за адресою: АДРЕСА_7 . Згідно з висновком експерта від 06 березня 2018 року № 3 судово-економічної експертизи ТзОВ «Судово-експертне бюро України» в балансі за період з 01 березня до 30 серпня 2012 року відображено отримання належного мені ПП «Мультимедіа» від ТзОВ «Техніка для бізнесу» грошової суми в розмірі 60 000 доларів США за вихідним касовим ордером Ркс-134870 від 13 червня 2012 року. Ця сума врахована при визначенні сальдо за взаєморозрахунками між вказаними підприємствами, власником яких був позивач, яке відображено у балансі станом на 30 червня 2012 року. У балансі відображено також отримання ПП «Мультимедіа» від ТзОВ «Техніка для бізнесу» товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 491 999 доларів США за період з 01 січня 2007 року до 31 грудня 2012 року та оплата ПП «Мультимедіа» для ТзОВ «Техніка для бізнесу» грошових коштів на суму 586 535 доларів США за період 01 січня 2007 року до 31 грудня 2012 року. За рахунок цих коштів позивачем була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_9 . Усі ці фактичні обставини справи, встановлені рішеннями судів, зазначені у постанові Верховного суду від 11.03.2020 року у справі №461/7547/17. Позивач стверджує, що здійснити оформлення квартири за адресою: АДРЕСА_9 на тестя його переконала дружина, з метою захисту підприємницької діяльності від рейдерського захоплення. Однак, в березні 2012 року було здійснено рейдерське захоплення підприємства позивача та він був змушений передати вказане підприємство у власність іншій особі. В описаних умовах, зважаючи на те, що квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , куплену в 2004 році, позивач записав на відповідача ОСОБА_3 , та станом на 2012 рік у нього були відсутні сумніви недобросовісності тестя та дружини, то позивач здійснив формальне оформлення квартири за адресою: АДРЕСА_9 також на тестя ОСОБА_3 . Квартира за адресою: АДРЕСА_9 декілька років не використовувалась за призначенням. Тільки в 2017 році позивач розпочав перепланування, оформив документацію на реконструкцію її у приміщення, придатне для ведення підприємницької діяльності. З часу купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_7 у 2004 році та купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_9 у 2012 році, відповідач ОСОБА_3 не заперечував той факт, що квартири були куплені позивачем. ОСОБА_3 не міг придбати зазначених квартир, оскільки на час купівлі першої квартири більше 15 років вже перебував на пенсії, а на час купівлі другої - близько 25 років перебував на пенсії. Крім офіційної пенсії інших доходів за всі ці роки не мав, заощаджень також не мав, оскільки вийшов на пенсію ще за часів Радянського Союзу, де всі попередні заощадження знецінилися. В жовтні 2017 року відповідач ОСОБА_3 заборонив позивачеві заходити до вказаних приміщень, було здійснено замінену вхідних замків, мотивуючи тим, що він є власником згідно з укладеними договорами купівлі - продажу. Беручи до уваги факти, що квартири за адресою: АДРЕСА_9 , та за адресою: АДРЕСА_7 були куплені за кошти позивача, отримані від підприємницької діяльності та для ведення в цих приміщеннях підприємницької діяльності, яку провадив позивач в зазначених приміщеннях, а інших підстав визнання договір купівлі продажу недійсними немає, то такі підлягають визнанню їх недійсними лише в частині покупця. Позивач зазначає, що придбання квартир за його кошти, отримані від підприємницької діяльності у формі ПП «Мультимедіа», особисту передачу ним цих коштів продавцям було встановлено рішенням суду у справі №461/7547/17. Зважаючи на вказані обставини, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження і передачі в користування третім особам об`єктів нерухомості квартири АДРЕСА_10 та квартири АДРЕСА_6 .

07.05.2020 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що із позовними вимогами та правовими підставами позову не погоджується, вважаючи їх протиправними та необґрунтованими. Зокрема, зазначає, що позивач ОСОБА_1 стверджує про свою платоспроможність на момент придбання нерухомості, але при цьому не надає суду жодних документів про свої прибутки. У долучених до позовної заяви деклараціях фігурують порівняно високі валові прибуток і витрати, низький фактичний прибуток та заробітна плата на мінімальному рівні. Стверджує, що пояснення позивача щодо оформлення квартир на прохання його дочки ОСОБА_7 на його ім`я є надуманими та не відповідають дійсності. Крім того, зазначив, що придбання ним квартир за адресою: АДРЕСА_7 , та АДРЕСА_9 було його спільним рішенням з дружиною ОСОБА_12 . Відповідач вказує, що вони в дружиною тривалий час працювали, мали значні заощадження, дружина ОСОБА_12 отримала компенсаційні виплати за рахунок Федерального Фонду ФРН «Пам`ять, відповідальність і майбутнє», як правонаступника своєї матері ОСОБА_13 за категорією «Трудовий табір». Вказані квартири ними були придбані для забезпечення житлом своєї доньки та онуків, а позивач користувався вказаними приміщенням за договором оренди, для ведення підприємницької діяльності. Зазначає, що всі твердження позивача ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, а ґрунтуються лише на словах позивача. Крім того, вказує, що відповідачем ОСОБА_5 надано розписку про отримання від нього грошових коштів, відповідач ОСОБА_6 довіреністю уповноважила його та його дочку ОСОБА_7 на представлення її інтересів в органах реєстрації м. Львова. Також відповідач просить застосувати строки позовної давності, покликаючись на те, що позивач був присутнім під час укладення угод, йому був відомий їх зміст, знав, що покупцем є ОСОБА_3 , однак з моменту укладення договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_7 , який був укладений 12.03.2004 року та договору купівлі продажу за адресою: АДРЕСА_9 , який був укладений, 19.06.2021 року, сплинув строк трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Відтак, просили суд застосувати строки позовної давності до вимог, пред`явлених ОСОБА_1 та відмовити у позові у повному обсязі.

18.05.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, відповідно до яких зазначає, що заперечення і мотиви відповідача ОСОБА_3 , викладені у відзиві є надуманими, та необґрунтованими. Зокрема зазначив, що у нього були наявні депозитні вклади у Церковній кредитній спілці «Анісія» в період з 02.08.2002 року по 11.07.2008 року в сумі 171650 грн., та в еквіваленті 33068,95 доларів США, а також у власності знаходилось два автомобілі марки «WV Caddy» та «Toyota Starlet» в період з 2009 по 2015 років. Окрім цього позивач вказує, що ним особисто проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_11 в магазин непродовольчих товарів в період з 2005 року по 2007 року, зокрема: виготовлення дозвільної документації, робочих проектів, технічних умов, ремонтних робіт, тощо) на що ОСОБА_1 особисто витрачав значні кошти. Позивач додатково вказує, що із висновку експерта №3 вбачається, що в балансі за період з 01.02.2012.року по 50.08.2012 року відображено отримання ПП «Мультимедіа» від ТзОВ «Техніка для Бізнесу» грошової суми 60 000 дол. США по розхідному касовому ордеру РКС-134870 від 13.06.2012р. В балансі відображено також отримання ПП «Мультимедіа» від ТзОВ «Техніка для бізнесу» товарно-матеріальних цінностей на суму 491 999 доларів США за період з 01.01.2007 року по 13.06.2012 року та сплата ПП «Мультимедіа» для ТзОВ «Техніка для Бізнесу» грошових коштів на суму 586535 дол. США за період з 01.01.2007р. по 31.12.2012р. Таким чином, позивач зазначає, що у нього була незаперечна фінансова можливість для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_9 , оскільки ним напередодні знято з рахунку 60000 доларів США, а саме 13.06.2012 року тоді коли квартира АДРЕСА_10 була куплена 19.06.2012р. Разом з тим стверджує, що відповідачем ОСОБА_3 не подано суду жодного належного доказу який би спростував висновок експерта №3 судово-економічної експертизи, а тому його доводи ґрунтуються на припущеннях і є маніпулятивними, а не належними, допустимими і достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України. Крім того, зазначає, що розписка відповідачем ОСОБА_5 , ОСОБА_3 була надана формально, оскільки він був зазначеним у договорі купівлі продажу квартири з адресою: АДРЕСА_7 . На підставі наведеного просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

28.05.2021 року відповідачем ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала повністю. Зазначила, що 12.03.2002 року вона отримала від позивача ОСОБА_1 у приміщенні АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 35 000 доларів США за продану нею квартиру за адресою: АДРЕСА_7 . Відповідача ОСОБА_3 бачила лише при підписанні договору купівлі продажу у приватного нотаріуса, однак предмет купівлі- продажу квартири з ним ніколи не обговорювала. Відповідач ОСОБА_5 вказує, що розписка про сплату ОСОБА_3 185 000 грн. нею була надана формально, а ОСОБА_3 їй жодних коштів не сплачував. Вважає, що фактичним покупцем квартири за адресою: АДРЕСА_7 є ОСОБА_1 , оскільки саме ним була сплачена вартість квартири у сумі 35 000 доларів США, що підтверджується підписаною та засвідченою в нотаріальному порядку заявою від 10.02.2018 року про отримання грошових коштів.

Ухвалою суду від 29.05.2020 року продовжено процесуальний строк розгляду справи та відкладено її розгляд до 23.07.2020 року.

Ухвалою суду від 12.04.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві. Щодо твердження відповідача про порушення строків позовної давності позивач та його представник заперечили, пояснивши, що право позивача на спірне нерухоме майно порушено 15 жовтня 2017 року, коли відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_4 у нього були вилучені ключі від спірних приміщень. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2018 року скасував та відмовив в позові. Відтак зазначають, що оскільки позов подано 20.03.2020 року, то строк позовної давності ними не пропущено.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що докази подані позивачем є неналежними та недопустимим. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, просила позов задовольнити. Зокрема, зазначила, що грошові кошти у сумі 35 000 доларів США за продаж квартири за адресою: АДРЕСА_7 вона отримала від позивача ОСОБА_1 та у присутності третьої особи ОСОБА_7 . Співвідповідач ОСОБА_3 при передачі грошових коштів присутній не був. Додатково пояснила, що розписку про отримання грошових коштів від 12.03.2004 року, відповідачеві ОСОБА_3 вона надала на його прохання, з формальних осбтавин. Разом з тим, грошові кошти за продану квартиру їй передав ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні, поданий відзив на позовну заяву підтримала, позовні вимоги заперечила повністю, просила у позові вдвмовити.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. у судове засідання не з`явилась, скерувала на адресу суду заяву у якій просила справу розглядати за її відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності співвідповідача ОСОБА_6 та третіх осіб: приватного нотаріуса ЛМНО Ярош О.В., приватного нотаріуса ЛМНО Корпало Г.В. на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом у даному спорі встановлені наступні обставини справи.

25 червня 1998 році ОСОБА_1 було засновано ПП «Мультимедіа», яке здійснювало діяльність з продажу та обслуговуванням комп`ютерної техніки, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість; копіями декларацій (т.1, а.с. 15-32); свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи (а.с. 33).

01 березня 2012 року ОСОБА_1 зареєстрував фізичну особу-підприємця, що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії ААВ №475353 (номер запису 2 415 000 0000 052467) (т.1, а.с. 43).

Свою господарську діяльність ОСОБА_1 здійснював в приміщенні, що знаходиться у АДРЕСА_12 .

12 березня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №1190, згідно якого ОСОБА_5 продала належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 і продаж квартири вчинено за 185 500, 00 грн. (т.1, а.с.6-7).

Відповідно до розписки від 12.03.2004 року, ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 185 500, 00 грн. за продану нею квартиру за адресою: АДРЕСА_7 .

19 червня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №830, згідно якого ОСОБА_6 продала належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 і продаж квартири вчинено за 304 400 грн. (т.1 а.с. 9-12).

З дозволу на виконання будівельних робіт №174/07 від 24.04.2007 року, наданого Інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю вбачається, що ремонтними роботами, з реконструкції квартири АДРЕСА_6 під магазин промисловим товарів здійсненням авторського та технічного нагляду будівельних робіт займався ОСОБА_1 , що стверджується долученими до матеріалів справи документами (т.1, а.с.34).

Відповідно до розписки ОСОБА_14 від 09.03.2016 року, ним отримано від замовника проекту реставрації з переплануванням приміщень квартири АДРЕСА_8 під офіс від ОСОБА_1 в розмірі 12 100, 00 грн. (т.1, а.с.41)

Згідно із розпискою ОСОБА_14 від 23.08.2016 року, ним отримано від замовника проекту реставрації з переплануванням приміщень квартири АДРЕСА_8 під офіс від ОСОБА_1 в розмірі 14 600, 00 грн. (т.1, а.с.42)

Відповідно до заяви, посвідченої тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса нотаріального округу м. Санкт Петербурга Сапожінікової А.Д. 30.12.2017 року, за реєстровим номером 3-О-2287, ОСОБА_6 повідомила, що отримала особисто від ОСОБА_1 в приміщенні «ВТБ Банку», грошову суму в розмірі 64 000 доларів США, за продану нею квартиру за адресою: АДРЕСА_9 . Також при цьому була присутня його дружина ОСОБА_1 (ім`я невідоме), яка сказала, щоб вказану квартиру оформили на її батька (т.1, а.с.44).

Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. 10.02.2018 року, за реєстровим номером 138, ОСОБА_5 ствердила, що отримала від ОСОБА_1 в приміщенні «Приватбанку», що розташоване за адресою: АДРЕСА_13 грошову суму в розмірі 35 000 доларів США, за продану нею квартиру за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.45)

Із висновку експерта №3 судово-економічної експертизи ТЗОВ «Судово-експертне бюро України» від 06.03.2018 року убачається, що в балансі за період з 01.03.2012 р. по 30.08.2012 року відображено отримання ПП «Мультимедіа» від ТзОВ «Техніка для бізнесу» грошової суми 60 000 доларів США по розхідному касовому ордеру Ркс-134870 від 13.06.2012 р. Дана сума врахована при визначенні сальдо по взаєморозрахунках між вищевказаними підприємствами, власником яких є ОСОБА_1 , яке відображено у балансі станом на 30.06.2012 р. В балансі відображено також отримання ПП «Мультимедіа» від ТзОВ «Техніка для бізнесу» товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 491 999 дол. США за період з 01.01.2007 року по 31.12.2012 року та оплата ПП «Мультимедіа» для ТзОВ «Техніка для бізнесу» грошових коштів на суму 586535 доларів США за період 01.01.2007 року по 31.12.2012 року (а.с.35-40).

Також у судовому засіданні були досліджені надані відповідачем ОСОБА_3 квитанції, платіжні доручення, фіскальні чеки, видаткові касові ордери на підтвердження свого фінансового становища зокрема: довідка ВАТ «Державний ощадний Банк України» від 30.04.2011року, видана ОСОБА_12 , відповідно до якої основна сума вкладу становить 20 000, 00 грн., рішення щодо призначення ОСОБА_12 компенсаційних витрат за рахунок коштів Федерального фонду ФРН «Пам`ять, відповідальність і майбутнє» за її матір ОСОБА_13 за категорією «Трудовий табір», договір строкового банківського вкладу (депозиту) №808081 від 16.01.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 на суму вкладу 2 000 доларів США, договір №ДРГ.105.ПР12 0 2857/09-2009 від 11.09.2009 року про строковий банківський вклад «Прибутковий», укладений між ПАТ «Родовід» та ОСОБА_12 на суму вкладу 20 000, 00 грн.

Крім того, судом були допитані свідки, які пояснили наступні обставини.

Так, допитана в судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 , відповідно до положень ст.92 ЦПК України, у якості свідка, пояснила, що пошуком квартири вона займалась особисто, оскільки її батько хотів вкласти гроші у нерухомість. Квартири за адресою: АДРЕСА_7 , та за адресою: АДРЕСА_9 були придбані за грошові кошти її батьків. Зазначила, що її батько є офіцером у відставці, отримує пенсію, мав значні заощадження, в тому числі у іноземній валюті. Крім того, вказала, що її батьки мали колекцію ювелірних та антикварних виробів. Передача коштів за договором купівлі продажу відбувалась у АТ КБ «Приватбанк» у присутності позивача ОСОБА_1 , співвідповідача ОСОБА_5 та маклера.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що працював маклером та займався продажем квартири за адресою: АДРЕСА_7 , яка належала ОСОБА_5 . Після оприлюднення оголошення на сайті продажу нерухомості, до нього звернувся позивач ОСОБА_1 , який погодився на пропозицію купівлі вказаної квартири, з метою її облаштування для ведення підприємницької діяльності (магазину). Також зазначив, що він був присутнім у АТ КБ «Приват Банк» під час передачі коштів у сумі 35 000 доларів США позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_5 . Зазначає, що на момент передачі коштів у банку були присутні: він, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідача ОСОБА_3 у банку не було.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні вказав, що був присутнім у приватного нотаріуса під час посвідчення договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_7 . Також пояснив, що грошові кошти за придбану квартиру ОСОБА_1 передав ОСОБА_5 у його присутності в АТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Гуцульська.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що позивача ОСОБА_1 знає приблизно з 2000 року. Вона разом зі своїм чоловіком та ОСОБА_1 разом здійснювали підприємницьку діяльність з продажу комп`ютерної техніки. Зазначила, що підприємство здійснювало забезпечення діяльності комп`ютерної техніки та мало багато замовлень. У них були ділові стосунки, в зв`язку з чим, вона була обізнана із планами позивача з покупки нерухомості для розширення бізнесу. Також зазначила, що в подальшому ОСОБА_1 була придбана квартира на АДРЕСА_13 , проведено її перереєстрацію у нежитлову, проведено ремонтні роботи, погодження в Держархбудконтролі. Стверджує, що їй відомо, що вказану квартиру ОСОБА_1 оформив на ОСОБА_3 з метою захисту своєї підприємницької діяльності від рейдерського захоплення та органів податкової інспекції.

Згідно ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в спірних приміщеннях, за адресами: АДРЕСА_9 , та АДРЕСА_7 займався господарською діяльністю, оскільки це було метою набуття у власність вказаних квартир для здійснення підприємницької діяльності і переобладнання під офісні приміщення з магазином, що відповідало виду діяльності приватного підприємства - реалізація комп`ютерного обладнання.

З наданих у судовому засіданні пояснень сторін, свідків, наданих письмових доказів є очевидним, що позивачем вчинялися дії щодо пошуку спірних житлових приміщень, їх огляду, укладання стосовно них угод та реалізації їх умов, і саме ОСОБА_1 проводив повний розрахунок за придбане нерухоме майно; натомість ОСОБА_3 будь-якої участі в огляді і виборі квартир для купівлі та розрахунках за неї не приймав.

Також, матеріалами справи та у судовому засіданні однозначно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 спірними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_7 та АДРЕСА_9 , ніколи не користувався, що свідчить про відсутність в нього реального волевиявлення щодо набуття права власності на майно в об`єктивному розумінні, як сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усунення усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майно, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він і його дружина ОСОБА_12 , будучи пенсіонерами, набули кошти внаслідок своєї трудової діяльності, пенсійних виплат, від тривалого заощадження грошових коштів, з наявних компенсаційних витрат за рахунок коштів Федерального фонду ФРН «Пам`ять, відповідальність і майбутнє», економного способу життя, доходів, отриманих від продажу за кордоном, в часи «чорного бізнесу» ще бабусею ОСОБА_12 , привезеного з Німеччини з примусових робіт в 1947 р. золота та антикварних речей, суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів про такі обставини суду не надано; наявні у матеріалах справи фіскальні чеки, платіжні доручення, та договори строкового банківського вкладу (депозиту) з банківськими установами ВАТ КБ «Надра», ВАТ «Ощадний Банк України», ПАТ «Родовід Банк» - не є доказами наявності значних фінансових активів для здійснення оплати ОСОБА_3 за придбане нерухоме майно.

Крім того, суд критично розцінює покликання відповідача ОСОБА_3 на те, що спірне нерухоме майно було придбане ним, як вигідне капіталовкладення заощаджених коштів з метою принесення прибутку та забезпечення своєї доньки та онуків житлом, оскільки такі є неспроможними та необґрунтованими. Щодо походження коштів, за які, як пояснює відповідач, було придбано дві квартири, то, як вже суд зазначав, такі необґрунтовані та належними і допустимими доказами не стверджуються; при цьому слід врахувати, що ОСОБА_3 є особою похилого віку і окрім пенсії інших доходів не отримує.

Також, суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_3 не погодився із висновком експерта №3 судового економічної експертизи ТзОВ «Судово експертне бюро України» від 06.03.2018 року.

Згідно зі ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Натомість, доказів на спростування зазначеного висновку експерта, відповідач ОСОБА_3 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надав.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 наданими доказами, а саме: деклараціями про прибуток підприємства, фінансовими звітами, даними про доходи від підприємницької діяльності довів свою платоспроможність і можливість придбати спірне нерухоме майно.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач ОСОБА_1 , та саме він виконав зобов`язання сплатити покупну ціну нерухомого майна, а відповідач ОСОБА_3 вказаний у договорі купівлі продажу у якості покупця лише формально, оскільки квартири за адресою: АДРЕСА_9 та АДРЕСА_7 були придбані позивачем, за його кошти, отримані від ведення підприємницької діяльності, ним здійснено переобладнання та переоформлення вказаних приміщень у нежитлові, і до серпня 2017 року такі використовувались для ведення його підприємницької діяльності, пов`язаною з продажем та обслуговуванням комп`ютерної техніки.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу квартир від 12.03.2004 року та 19.06.2012 року частково недійсними в частині покупця, вимоги про визнання покупцем за вказаними договорами ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог про визнання недійним договору купівлі продажу, застосовується позовна давність у три роки.

Відтак, суд ухвалюючи рішення у даній справі вважає, що позовна давність не пропущена, оскільки позивачу стало відомо, про порушення його права в жовтні 2017 року, а відтак, трирічний строк на звернення до суду, передбачений ст. 257 ЦК України, ним не пропущено.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1121,07 грн. Оскільки, відповідач ОСОБА_3 згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, в цій частині слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.203, 215, 217, 626, 627, 655 ЦК України, ст.ст.81,141,259,263-265,268 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. за реєстровим №1190 від 12.03.2004 року, недійсним в частині покупця за цим договором та визнати покупцем ОСОБА_1 .

Визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. за реєстровим №830 від 19.06.2012 року, недійсним в частині покупця за цим договором та визнати покупцем ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1121,07 грн.

Компенсувати за рахунок держави на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 560,53 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08.04.2020 року - скасувати.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2021 року.

Суддя Х.М. Мисько