Справа № 333/5525/20
Провадження №2/333/591/21
21 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя цивільну справу
за позовною заявою: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача 1 : ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,
до відповідача 2: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 ,
про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -
06.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Ухвалою суду від 23.10.2020 року провадження у справі №333/5525/20 відкрито, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 34).
13.08.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яку судом прийнято до розгляду.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її племінницями. Їх батько - ОСОБА_3 , брат позивача, відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)». Мати неповнолітні дітей - ОСОБА_2 на початку 2020 року покинула своїх доньок. Відповідачі 1,2 не приймають участі у вихованні малолітніх дітей, не піклуються про їх фізичний, духовний розвиток, не займаються їх вихованням, підготовкою до самостійного життя. Неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з родиною ОСОБА_1 та знаходяться на її повному утриманні. Позивач піклується про їх матеріальне забезпечення, фізичний і духовний розвиток. Мати та батько малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не дбають про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей. Тобто, відповідачі 1,2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не цікавляться їх життям, не відвідують їх в школі, вдома. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити ОСОБА_1 опікуном над малолітніми дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідачів 1,2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1/6 частині з усіх видів її заробітку (доходу) кожного з відповідачів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній доказів та, відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи 1 районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник третьої особи 2 районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.06.2009 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №720 (а.с. 20), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.03.2014 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №304 (а.с. 21).
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2016 року по справі №336/3365/16-к ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання із випробуванням строком на 3 роки. Вирок набрав законної сили - 09.08.2016 року (а.с. 11-13).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2018 року по справі №336/3365/16-к направлено ОСОБА_3 для відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2016 року за ч. 2 ст. 186 КК України. Зазначена ухвала набула законної сили - 03.08.2018 року (а.с. 14-16).

Згідно з повідомленням від 10.08.2020 року №10/2719/2, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» (а.с.19).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Із змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відвідують їх, не надають матеріальної допомоги, не піклувалися про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, ніяким чином не виявляють інтересу до внутрішнього світу доньок, не сприяють в отриманні ними якісної освіти.

Факт ухилення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується дослідженими в судовому засідання наступними письмовими доказами.

Так, 22.09.2020 року начальником служби (управління) у справах дітей ЗМР видано накази №№791, 792 про взяття на облік дітей, що опинились у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25-26).

23.11.2020 року начальником служби (управління) у справах дітей ЗМР видано накази №№962, 963 про тимчасове влаштування малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в родину ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до прийняття рішення про їх влаштування (а.с. 77-78).

Згідно з характеристикою учениці 6-Б класу ЗНВК №111 ОСОБА_4 , дитина протягом року була без контролю з боку матері. На дзвінки класного керівника мати не відповідала, батьківські збори не відвідувала. На зауваження в щоденнику реакції з боку матері теж не було. Адміністрації закладу неодноразово звертала увагу матері на виконання батьківських обов`язків, проте змін не відбувалось (а.с. 18).

Крім того, відповідно до характеристики вихованки дошкільного підрозділу ЗНВК 111 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом року мати жодного разу не з`являлась у закладі та не відвідувала батьківські збори. Успіхами дитини у вихователів не цікавилась. Ініціаторами зв`язку завжди виступали вихователі групи (а.с. 17).

Статтею 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5) Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6).

Як вбачається із змісту акту обстеження умов проживання від 27.04.2021 року, головними спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснено вихід за місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_2 не мешкає за вказаною адресою понад півтора року. Крім того зазначила, що з ОСОБА_2 не спілкується та її місце перебування не відомо. ОСОБА_4 має намір звернутися до суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно старшого сина ОСОБА_7 (а.с. 66).

Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 09.07.2021 року №04/01-32/0573 про розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 114).

Згідно з висновком районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 30.08.2021 року №2811/01-34/22.01-1001 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 115).

При розгляді справи по суті судом враховано, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Крім того, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 243/13192/19-ц, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт піклування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про фізичний і духовний розвиток дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, спілкування з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, надання дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; виявлення інтересу до їх внутрішнього світу; створення умов для отримання ними освіти, що можна розцінювати як виховання дітей.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі 1,2 жодного разу не з`явились, будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання ними батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, не надали, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що змінити поведінку батьків на кращу сторону неможливо. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача в частині позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.

При розгляді позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про призначення її опікуном над малолітніми племінницями - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років (ч. 2). Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 3).

Частиною 3 ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Опіка встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч. 1 ст. 64 ЦК України).

Згідно з ст. 63 ЦК України, опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 2). Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою (ч. 3). Опікун призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. При призначенні опікуна для малолітньої особи враховується бажання підопічного (ч. 4).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 (батька дітей), що підтверджується свідоцтвом про народження відповідача 2 від 06.10.1984 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №1924 (а.с. 103), свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.10.1986 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №973 (а.с. 104) та свідоцтвом про народження позивача від 14.09.1989 року серії НОМЕР_5 , актовий запис №1734 (а.с. 105).

Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі є рідною тіткою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із змісту акту обстеження умов проживання від 09.09.2020 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2020 року №218981447 (а.с. 9-10), за місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умови проживання добрі, наявні водо-, газо-, електропостачання, будинок вмебльовано необхідними меблями, побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: окрема кімната на двох дівчат, окремі ліжка для сну та відпочинку, наявні шафа для речей та стіл для навчання. Тіткою дівчат створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку дітей (а.с. 23-24).

Згідно з висновком служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 17.09.2021 року №01.01-18/2033, служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради ставить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на облік як кандидата в опікуни за №1115 від 09.09.2021 року, та вважає доцільним встановлення опіки над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі набуття малолітніми правового статусу дітей, позбавлених батьківського піклування.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення її опікуном над малолітніми племінницями - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дітей. У зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольняються судом.

Також, ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу) кожного з батьків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині, суд виходить з наступного.

Так, частиною 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК,аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідачів 1,2 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року складає 2 510 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі мають нормальний стан здоров`я та є працездатними особами, доказів того, що їх матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останніми надано не було.

Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батьків та не звільняє їх від обов`язку утримувати дитину.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.05.2020 року у справі № 712/4702/19, який, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», повинен враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу) кожного з батьків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 06.10.2020 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 2 511,40 грн. судом покладається на відповідачів 1,2.

Крім того, розглянувши заяву позивача про повернення їй суми сплаченого в більшому розмірі судового збору у розмірі 780,80 грн. по цивільній справі №333/5525/20, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про повернення суми сплаченого в більшому розмірі судового збору у цивільній справі №333/5525/20 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3.Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4.Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 01.11.2005 року, РНОКПП: НОМЕР_7 ) опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

5.Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 06.10.2020 року.

6.Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 06.10.2020 року.

7.Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню

8.Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) - 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

9.Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) - 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

10.Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

11.Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

12.Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м. Запоріжжя Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 168) повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) сплачений на р/р UA0008511ГУК у Зап.обл/м.Зап. Комунар, , судовий збір у більшому розмірі в сумі 780 (сімсот вісімдесят) грн. 80 коп. за оригіналом квитанції від 11.08.2021 року №0.0..1 на суму 810,80 грн.

Повне рішення складено 21.09.2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова