Справа № 342/595/21
Провадження № 2/342/527/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Матієк І-П.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Городенківської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовом до Городенківської міської ради Івано-Франківської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Івано-Франківська область), ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , в якому просить: ухвалити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області № 209 від 14.10.1987 року в частині визнання права власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , видане виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області 17.10.1987 року; скасувати державну реєстрацію права особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , вчинену Коломийським БТІ та внесену до реєстрової книги за реєстровим номером № 32 від 17.10.1987 року; визнати за нею ОСОБА_1 , право власності на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 . Судові витрати віднести за її рахунок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної ради 17.10.1987 року, право власності на житлове господарство по АДРЕСА_3 належить колгоспному двору, головою якого був чоловік позивача - ОСОБА_3 . Право власності зареєстроване на піставі цього свідоцтва Коломийським МБТІ за реєстровим №32 від 17.10.1987 року, про що свідчить відмітка на свідоцтві про право власності.

З виписки з інвентаризаційних матеріалів №7376 вбачається, що за архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_3 , як головою колгоспного двору.

Віднесення житлового господарства по АДРЕСА_3 до колгоспного двору з наступною видачею свідоцтва про право власності колгоспного двору є помилковим та суперечить вимогам закону.

Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року (справа № 6-350цс15) висловив однозначну правову позицію, згідно з якою: Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим.

Голова господарства - ОСОБА_3 не був членом колгоспу та не працював у колгоспі, що доводиться записами в його трудовій книжці. Згідно технічного паспорта, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 1969 року побудови. Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_3 з 1963 по 1972 рік працював столяром Городенківської райбуддільниці. На час видачі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок ОСОБА_2 працював будівельником на сезонних роботах в радгоспі «Випасний» Котельниковського району Волгоградської області. Позивач, як на час побудови будинку, так і на день видачі свідоцтва про право власності на нього, працювала робочою Городенківського сокоекстратного заводу, на ствердження чого подала копію своєї трудової книжки.

Отже, ні ОСОБА_3 , ні позивач не були членами колгоспу та не працювали в колгоспі, а тому віднесення їх будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим.

Згідно облікових записів у погосподарській книзі Серафинецької сільської ради за період 1986 - 1989 років належне позивачу та її чоловіку житлове господарство віднесено до суспільної групи - «робітнича».

16.02.2021 Серафинецьким старостинським округом позивачу видано довідку №17-36 про те, що при складанні списків Серафинецької сільської ради у 1987 році на виготовлення свідоцтв на право особистої власності на житлові будинки в с.Серафинці було допущено помилку та двір, в якому проживав ОСОБА_3 , був помилково віднесений до «колгоспного», а фактично був «робітничим».

Для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 (а не колгоспному двору) рішенням сесії Серафинецької сільської ради була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0.2500 га, що доводиться також Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №029270 від 22.10.1996 року.

Серафинецький старостинський округ визнав, що житлове господарство по АДРЕСА_1 було помилково віднесено до суспільної групи «колгоспний двір». Отже, рішення Городенківської районної ради №209 від 14.10.1987 року в частині визнання права власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 та видане на його підставі свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 17.10.1987 року, є незаконними та підлягають скасуванню.

Оскільки свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок видане всупереч вимогам законодавства та є незаконним, то державна реєстрація права власності, вчинена на підставі такого свідоцтва, підлягає скасуванню.

Житловий будинок з господарськими будівля і спорудами, розташований по АДРЕСА_2 , 1969 року побудови, набутий позивачем та її чоловіком за час перебування в шлюбі. Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 06.05.1961 року доводиться, що позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво про право власності на житловий будинок видане на ім`я ОСОБА_3 17.10.1987 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 11.10.2013 року, актовий запис №25. Заповітного розпорядження на випадок своєї смерті він не залишив.

З метою реалізації своїх спадкових прав, як спадкоємця першої черги за законом позивач звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус відмовила їй у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію його як колгоспного двору без визначення часток членів двору, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2021 року.

До складу спадщини, залишеної ОСОБА_3 входить належна йому половина будинку.

З довідки Серафинецького старостинського округу №17-82 від 08.04.2021 року вбачається, що станом на день смерті ОСОБА_3 з числа спадкоємців першої черги за законом разом із ним проживали - позивач та їх син ОСОБА_2 .

Спадкодавець ОСОБА_3 був чоловіком позивача, на час відкриття належної йому спадщини вони були зареєстровані та проживали разом. Після його смерті позивач фактично вступила в управління спадщиною - користується спадковим майном на власний розсуд, постійно проживає у житловому будинку, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. Позивач претендує на ѕ частини житлового господарства: Ѕ частина належить їй у спільній сумісній власності подружжя, а на половину належної її чоловікові Ѕ частки вона претендує, як його спадкоємець першої черги за законом. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе.

Відповідач ОСОБА_2 26.07.2021 подав до суду заяву про підстави для відмови в задоволенні позову, в якій просив в задоволенні позову відмовити, зокрема зазначити, що спосіб захисту «скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з приналежними йому будівлями і спорудами, який на даний час за АДРЕСА_1 , що проведена Коломийським БТІ 17.10.1987 р. в реєстровій книзі за № 32» є неефективним, бо відсутня при цьому позовна вимога про визнання, зміну чи припинення речового права, зареєстрованого відповідно до законодавства, при цьому у будь якому разі застосувати позовну давність, яка для звернення до суду позивачем пропущена без поважних для цього підстав. Оскільки ОСОБА_3 в 1987 році отримав рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області № 209 від 14.10.1987 року та свідоцтво на право власності, видане 17.10.1987 на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , та очевидно, що знав, які записи зроблені, проте не скористався навіть до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 своїм правом на позов, позовна давність якого вичерпалась повністю 17.10.1990 р. Крім того, Верховний Суд у постановах вказав, що починаючи з 16.01.2020 скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації права за процедурою, визначеною у Законі.

10.08.2021 позивач ОСОБА_1 подала до суду заперечення на заяву про підстави для відмови у задоволенні позову, в якому вказала, що подана відповідачем заява є незаконною та необґрунтованою. Просила суд задоволити її позовну заяву у повному обсязі. Вважає заяву відповідача безпідставною та такою, що не грунтується на вимогах закону. Відповідач стверджує, що строк позовної давності заявлених позовних вимог минув 17.10.1990 року , тобто через три роки після видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житловий будинок, як голові колгоспного двору. Таке твердження суперечить вимогам ст.ст.256, 261 ЦК України, оскільки за захистом своїх порушених прав до суду звернувся не ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_1 . Оформленням документів на будинок займався ОСОБА_3 , позивач ними не цікавилася, з їхнім змістом не знайомилася. Про те, що їх житлове господарство було оформлене, як колгоспний двір, позивач дізналася лише у лютому 2021 року, коли почала збирати документи для оформлення спадщини після смерті чоловіка. Спочатку увагу на це звернула державний нотаріус. Позивач пояснила, що ніхто з них не працював у колгоспні та жодного відношення до колгоспного майна їх будинок не має. Позивач пішла з`ясувати це у сільську раду. 16.02.2021 року Серафинецьким старостинським округом позивачу видано довідку №17-36 про те, що при складанні списків Серафинецької сільської ради у 1987 році на виготовлення свідоцтв на право особистої власності на житлові будинки в с.Серафинці було допущено помилку та двір, в якому проживав ОСОБА_3 , був помилково віднесений до «колгоспного», а фактично був «робітничим». У квітні 2021 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті чоловіка ОСОБА_3 через реєстрацію його як колгоспного двору без визначення часток членів двору, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2021 року. З цього моменту позивач дізналася про порушення своїх майнових прав та про наявність перешкод для успадкування частки померлого чоловіка у спільній сумісній власності. Спадковий житловий будинок побудований позивачем та її чоловіком у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. А його незаконна та безпідставна реєстрація як колгоспного двору порушує її право на частку у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, строк позовної давності за позовними вимогами ОСОБА_1 не сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України в ред. 01.07.2004 року, і застосуванню підлягають вимоги ЦК України (в ред.2004 року). При цьому, у ст.76 ЦК України (в ред.1963 року) також було визначено, що перебіг строку позовної давності починається з моменту, коли особа довідалася про порушення своїх прав. Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та свідоцтва про право власності колгоспного двору на житловий будинок. Позовна вимога про скасування державної реєстрації є похідною. Виходячи з вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування судом рішення чи правовстановлюючого документа, на підставі якого проводилася державна реєстрація права власності, є підставою для скасування такої реєстрації. Одночасно позивач заявила позовну вимогу про визнання за нею права вланості на 3/4 частини будинку, отже приписи ст.26 вищезгаданого Закону нею дотримано.

27.09.2021 відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про продовження розгляду справи без участі у судовому засіданні відповідача, в якій просив на позов застосувати пропуск позовної давності, вважає позов обгрунтовано безпідставним, бо відсутні достатні, а саме первинні дані про те, що «колгоспний двір» був не «колгоспним двором» і такі докази позивачем не подані з не поважної причини. Зазначив, що позивач так і не навела дійсних та переконливо доказуваних даних про те, що позовна давність нею пропущена з поважних підстав. Рішення від 14.10.1987 № 209 за нині чинними положеннями законодавства оскаржити не забороняється, проте скасувати неможливо, втім, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому до цього часу не доведено, що ОСОБА_4 не знав і знати не міг про Рішення від 14.10.1987 № 209, адже позивач сама стверджує, що у його інтереси не вникала, тобто саме ОСОБА_3 знав про все 26 років і ніяких заходів не вживав, з того часу й позивач пропустила позовну давність, бо про все що треба могла б дізнатися 8 років тому назад.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, наведених в позові, в запереченні на заяву відповідача ОСОБА_2 від 10.08.2021, та просила їх задовольнити.

Відповідачі та їх представники в судове засідання 02.12.2021 не з`явилися.

Відповідач Городенківська міська рада до суду подала заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач ОСОБА_2 в поданій до суду 27.09.2021 заяві просив позов слухати без його участі в судовому засіданні.

Дії відповідачів не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

При розгляді справи суд повинен всебічно та повно дослідити всі обставини справи, з метою усунення всіх суперечностей, розглянути всі доводи сторін та винести обґрунтоване, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.3ст.213 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області № 209 від 14.10.1987 року «Про оформлення права власності окремих громадян, колгоспних дворів, комунальних та відомчих організацій на житлові будинки» вирішено оформити право власності окремих громадян колгоспних дворів, комунальних та відомчих організацій на житлові будинки в селі Серафинці Серафинецької сільської ради згідно з додатком до рішення № 1 та видати власникам будинків свідоцтва про право власності; Коломийському МБТІ у відповідності з п. 7 Інструкції МКГ УРСР від 31.01.1966 року провести реєстрацію будинків, наведених у рішенні.

Як вбачається із копії архівного витягу з додатку № 1 до рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів від 14 жовтня 1987 року №209, виданого 07.06.2021 Державним архівом Івано-Франківської області № Л-4/06-07, згідно списку громадян власників житлових будинків по с. Серафинці за з/п «219», назва вулиці - « АДРЕСА_4 », ПІБ власника - « ОСОБА_3 », група господарства - « ІНФОРМАЦІЯ_4 », № погосподарський - «556», рік побудови - «1969».

Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 жовтня 1987 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення цього ж виконкому № 209 від 14 жовтня 1987 року, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_4 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Даний жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого в цілому єОСОБА_3 та записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 32 від 17 жовтня 1987 р.

Із копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 7376 від 27.07.2015, вбачається, що право власності на житловий будинок, будівлі та споруди в АДРЕСА_1 згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. зареєстровано в Коломийському МБТІ в реєстровій книзі під реєстровим № 32 згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.10.1987 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 209 від 14.10.1987 р. за ОСОБА_3 (голова колгоспного двору).

Будинок, в якому проживає ОСОБА_1 знаходиться в АДРЕСА_1 (бувша АДРЕСА_4 ), що стверджується довідкою № 61, виданою 27.02.2019 Серафинецькою сільською радою.

При складанні списків виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради в 1987 році на виготовлення свідоцтв на право особистої власності на житлові будинки в селі Серафинці було допущено помилку, а саме: двір, в якому проживав ОСОБА_3 був робітничий, а у списках помилково було вказано, що двір колгоспний, що стверджується довідкою № 17-36, виданою 16.02.2021 Серафинецьким старостинським округом.

Рішенням 16 сесії 21 скликання Серафинецької сільської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області «Про передачу земель у приватну власність» від 28 грудня 1993 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки для: будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель загальною площею 0,2500 га, в т.ч. ріллі - 0,17 га, двору з будівлями 0,08 га; ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,4080 га.

На підставі рішення 16 сесії 21 скликання Серафинецької сільської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області від 28 грудня 1993 року передано у приватну власність ОСОБА_3 , жителю АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,6580 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Серафинецької сільської ради народних депутатів для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель для ведення особистого підсобного господарства, що стверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 029270, № 04-23-2-2004, виданого 22 жовтня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 252245775 від 12.04.2021 вбачається, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 27.07.2015 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1969 р., господарські будівлі та споруди в 1969, 1970 та 1990 роках.Копія висновку про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я» стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 07.04.2021 становить 91300 грн.

Наявні у житловому господарстві в АДРЕСА_1 будівлі відповідають технічному паспорту (нічого не знесено та не добудовано), що стверджується довідкою № 17-81, виданою 08.04.2021 Серафинецьким старостинським округом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Довідкою № 17-80, виданою 08.04.2021 Серафинецьким старостинським округом стверджується, що біля будинку в АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка загальною площею 0,2700 га.

Згідно копій витягу із по господарської книги за 1986-1990 роки (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), суспільна група господарства по АДРЕСА_4 - робітн., голова сім`ї - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце роботи - Волгоградська область, посада або виконувана робота - сезонні роботи, будівельник, з 01.1987 - м. Городенка СПТ слюсар; члени сім`ї: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружина, місце роботи - м. Городенка сокоекстратний завод, посада або виконувана робота - бригадир консерв. Цеху; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син, місце роботи - Городенка РЕС, посада або виконувана робота - шофер; ОСОБА_5 , 1966 р.н., невістка, місце роботи - м. Городенка сокоекстратний завод, посада або виконувана робота - робоча; ОСОБА_6 , 1988 р.н., внука, ОСОБА_7 , 1989 р.н., внук. Житловий будинок побудовано в 1969 році.

Як слідує з копії трудової книжки, заповненої 17.01.1966 року, ОСОБА_3 , 1938 р.н., з 13.08.1963 по 21.03.1972 (на час побудови житлового будинку - 1969 рік) працював у «Городенковский ремстройучасток»; з 02.04.1987 по 02.11.1987 (на час ухвалення рішення виконкому Серафинецької сільської ради народних депутатів № 42 від 15.09.1987, та рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області «Про оформлення права власності окремих громадян, колгоспних дворів, комунальних та відомчих організацій на житлові будинки» №209 від 14.10.1987) працював у радгоспі «Выпасной».

Як слідує з копії трудової книжки, заповненої 07.01.1959 року, ОСОБА_8 , 1939 р.н., з 28.05.1963 по 18.03.1996 працювала у Городенківському райхарчкомбінаті (з 29.07.1977 - Сокоекстрактний завод, з 02.04.1986 - Консервний завод, з 31.11.1990 - Народне підприємство Надія).

ОСОБА_3 , 1938 року народження та ОСОБА_9 , 1939 року народження були подружжям, одружилися 6 травня 1961 року, про що 06.05.1961 складено відповідний запис за № 6, що доводиться копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 06.05.1961 виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради депутатів трудящих.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 74 років в с.Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 25 від 11.10.2013, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11 жовтня 2013 року виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

На момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в будинку в АДРЕСА_1 , разом із ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , невістка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , онук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , правнук ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що стверджується довідкою № 17-82, виданою 08.04.2021 Серафинецьким старостинським округом. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Державний нотаріус Городенківської районної державної нотаріальної контори Капріян С.В. 02 квітня 2020 року відмовила ОСОБА_1 , 1939 р.н., жит. с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок АДРЕСА_1 . Причиною відмови є те, що вищезгадане господарство згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Городенківської районної ради 17 жовтня 1987 року, відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені, що ствержується копією Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 квітня 2020 р. № 380/02-31.

Із копії спадкової справи № 126/2021, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_1 звернулася 30.03.2021 із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщину позивач прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Копією Витягу № 64147814 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 30.03.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67428211 (номер у нотаріуса 126/2021), спадкодавець - ОСОБА_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач звернувшись до суду із позовом просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області № 209 від 14.10.1987 року в частині визнання права власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , видане виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області 17.10.1987 року, покликаючись на те, що віднесення житлового господарства по АДРЕСА_3 до колгоспного двору з наступною видачею свідоцтва про право власності колгоспного двору є помилковим та суперечить вимогам закону.

Що стосується даної вимоги позивача суд приходить до наступного.

Згідно ст.120 ЦК УРСР (1963р.) «майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти».

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Судової палати у цивільних справах від 18.11.2015р. у справі № 6-350цс15 "згідно із частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади". Аналогічні висновки містяться в правових позиціях, висловлених в постановах Судової палати у цивільних справах від 15.01.2014р. у справі № 6-145цс13, від 24.12.2014 року у справі № 6-192цс14.

Таким чином, статус колгоспного двору залежить від участі його члена в колгоспі.

Як встановлено в судовому засіданні, 17.10.1987 року виконавчим комітетом Городенківської районної ради на підставі рішення Городенківської районної ради №209 від 14.10.1987 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок в АДРЕСА_4 , що належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_3 , яке зареєстровано в Коломийському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за реєстровим № 32 17.10.1987р.

Згідно технічного паспорта, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 1969 року побудови.

Із копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 06.05.1961 виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради депутатів трудящих встановлено, що ОСОБА_3 , 1938 року народження та ОСОБА_9 , 1939 року народження були подружжям, одружилися 6 травня 1961 року.

Згідно приписів ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю», що був чинним на час виникнення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сімейних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_3 з 1963 по 1972 рік працював столяром Городенківської райбуддільниці. На час видачі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок ОСОБА_2 працював будівельником на сезонних роботах в радгоспі «Випасний» Котельниковського району Волгоградської області.

Позивач ОСОБА_1 , як на час побудови будинку, так і на день видачі свідоцтва про право власності на нього, працювала робочою Городенківського сокоекстратного заводу, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_8 , 1939 р.н.

Згідно облікових записів у погосподарській книзі Серафинецької сільської ради за період 1986 - 1989 роки (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), житлове господарство по АДРЕСА_4 віднесено до суспільної групи - «робітнича».

Отже, судом встановлено, що ні ОСОБА_3 , ні позивач - ОСОБА_1 не були членами колгоспу та не працювали в колгоспі. Житловий будинок по АДРЕСА_4 , голового якого був ОСОБА_3 , побудований за час шлюбу подружжя ОСОБА_11 .

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Як слідує із довідки № 17-36, виданої 16.02.2021 Серафинецьким старостинським округом, прискладанні списків виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради в 1987 році на виготовлення свідоцтв на право особистої власності на житлові будинки в селі Серафинці було допущено помилку, а саме: двір, в якому проживав ОСОБА_3 був робітничий, а у списках помилково було вказано, що двір колгоспний.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що віднесення житлового господарства по АДРЕСА_4 до колгоспного двору з наступною видачею свідоцтва про право власності колгоспного двору є помилковим та суперечить вимогам закону. Відтак спірний житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , половина якого входить до складу спадкового майна, після смерті ОСОБА_3 .

Позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області № 209 від 14.10.1987 року в частині визнання права власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 та визнання незаконним та скасування свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , видане виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області 17.10.1987 року є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги позивача про скасування державної реєстрації права особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , вчиненої Коломийським БТІ та внесеної до реєстрової книги за реєстровим номером № 32 від 17.10.1987 року суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( далі - Закону України № 1952-ІV).

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.5 Закону України № 1952-ІV встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

В ч. 3 ст.26 вказаного Закону зазначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Оскільки вказаним Законом передбачено, що судове рішення, яким скасовано підставу проведення державної реєстрації є безумовною підставою для внесення відомостей про припинення права власності, а тому в задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , вчиненої Коломийським МБТІ та внесеної до реєстрової книги за реєстровим номером № 32 від 17.10.1987 року необхідно відмовити.

Що стосується вимоги позивача про визнання за нею - ОСОБА_1 , право власності на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, з метою реалізації своїх спадкових прав, як спадкоємця першої черги за законом позивач звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус відмовила їй у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію його як колгоспного двору без визначення часток членів двору, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2021 року.

Оскільки судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_4 не відноситься до колгоспного двору, а єспільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , половина якого входить до складу спадкового майна, після смерті ОСОБА_3 , то суд вважає, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись в нотаріальну контору для реалізації своїх спадкових прав, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим вимога позивача про визнання за нею - ОСОБА_1 , право власності на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 є передчасною та такою, що не підлягає до задоволення.

При цьому, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, є безпідставними та не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду з позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №367/2271/15-ц зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених стороною позивача поважних причин її пропуску.

Судом встановлено, що права та інтереси позивача були порушені та встановлено в судовому засіданні. Позивач не знала, що житловий будинок по АДРЕСА_4 , який побудований нею та її чоловіком ОСОБА_3 і є спільною сумісною власністю подружжя, був помилково віднесений та оформлений, як колгоспний двір, так як оформленням документів на будинок займався ОСОБА_3 , з їхнім змістом позивач не цікавилась. Про те, що житловий будинок по АДРЕСА_4 , в якому проживала позивач та її сім`я, було оформлене, як колгоспний двір, дізналась після звернення в нотаріальну контору для оформлення спадщини після смерті чоловіка, у лютому 2021 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію його як колгоспного двору без визначення часток членів двору. Проте, що житловий будинок по АДРЕСА_4 , в якому проживала позивач та її сім`я, помилково був віднесений до «колгоспного», а фактично був робітничим, позивач дізналась із довідки Серафинецького старостинського округу №17-36 від 16.02.2021 року.

Відповідачем доказів, які б спростовували вказані обставини суду не надано, до матеріалів справи не долучено.

Оскільки позивач про порушення свого права дізналася при зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадщини після смерті чоловіка, у лютому 2021 року та довідки Серафинецького старостинського округу №17-36 від 16.02.2021 року, а з позовом до суду така звернулася 25.05.2021 року, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строку позовної давності для пред`явлення позову.

Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач у позовній заяві просив не стягувати з відповідача сплачений нею судовий збір. У зв`язку з цим, судові витрати по розгляду даної справи слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовзадовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області «Про оформлення права власності окремих громадян, колгоспних дворів, комунальних та відомчих організацій на житлові будинки» №209 від 14.10.1987 року в частині визнання права власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 .

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_2 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , видане виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області 17.10.1987 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача: ОСОБА_12 - АДРЕСА_1 .

Місце проживання відповідача: ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Місцезнаходження відповідача: Городенківської міської ради Івано-Франківської області - вул. Шевченка, 77 м. Городенка Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складене 13.12.2021.

Суддя: Федів Л. М.