Справа №461/7012/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Цюпака В.І.

представника позивача Жовтонецького В.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом - Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останньої борг за Кредитним договором №D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року в розмірі 55 446 грн. 82 коп.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 30 січня 2019 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладеноКредитний договір №D44.00301.004860419 .

Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 49 999,00 грн. зі сплатою 20% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Станом на дату подання позову відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором.

Останню сплату по Кредитному договору здійснив 16.06.2020 року.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 55 446 грн. 82 коп. заборгованості по Кредитному договору, яка складається з: 40 612 грн. 93 коп. основного боргу; 2268 грн. 12 коп. простроченого боргу; 704 грн. 30 коп. прострочених процентів та строкових процентів в розмірі 116 грн. 45 коп.; 1499 грн. 97 коп. нарахованої плати за обслуговування кредиту та простроченої плата в розмірі 9280 грн. 58 коп.; 964 грн. 47 коп.пені за несвоєчасне погашення платежів, що нарахована по 29.02.2020 року.

ОСОБА_2 не погоджуючись з позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» звернулась до Акціонерного товариства «Ідея Банк» із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсними пункти 1.1., 1.10., 6.1. Кредитного договору № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених ОСОБА_2 за Кредитним договором № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 16 218 грн. 91 коп, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості; 21 грн. 88 коп., що були спрямовані на оплату пені; 1967 грн. 97 коп., що були спрямовані на погашення процентів, як переплачених процентів за користування кредитом - в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року та стягнути з неї на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року в розмірі 23 102 грн. 27 коп.

В обгрунтування зустрічного позову покликається на те, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися відповідно до закону на безоплатній основі. Окрім цього, на думку ОСОБА_2 , дана послуга взагалі не являється послугою в розумінні Закону, за яку банк може отримувати будь - яку плату. Крім того, така послугу взагалі не відповідає змісту послуг (його назві) та по суті і не може фізично бути надана Банком, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору в тій частині недійсним та здійснення перерахунку заборгованості.

Ухвалою суду від 01.09.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. /а.с.45/.

Ухвалою суду від 25.09.2020 р. у зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено. /а.с.54/.

Ухвалою від 19.10.2020 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження, а також призначено підготовче судове засідання. /а.с.86-87/.

Ухвалою суду від 16.11.2021 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового засідання. /а.с.94-95/.

01.12.2020 р. від представника позивача АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. /а.с.99-113/.

03.12.2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на відзив на зустрічну позовну заяву/а.с.114-117/.

28.12.2020 року від представника позивача АТ «Ідея Банк» Трухно М.М. надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву. /а.с.129-133/.

14.01.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло поясненняу справі /а.с.139-149/.

02.02.2021 року від представника позивача АТ «Ідея Банк» Жовтонецького В.М. надійшли додаткові пояснення у справі. /а.с.222-227/.

У судовому засіданні представник позивача Жовтонецький В.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд первісний позов задоволити. Щодо вимог зустрічного позову, просив у задоволенні такого відмовити, вказуючи, що Законом України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою)індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Чинним законодавством України надано право банку отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання пункт 1.5. Кредитного договору недійсними. Вказує, що Банк встановив таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, а тому вона не суперечить вимогам чинного законодавства.Також позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. Позивач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, які надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Позивач стверджує, що оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст.203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам Цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Виходячи із змісту ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України, між позивачем і відповідачембуло узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.Відтак, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд у первісному позові частково відмовити. На обґрунтування своїх вимог покликався на ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої інформація, яку встановив Банк у Кредитному договорі повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення у п.1.10. Кредитного договору відповідної плати за такі дії є незаконним та несправедливою мовою договору.

Вказував, що така послуга також є надуманою та несправделивою умовою кредиту та не являється послугою в розумінні Закону.

Заслухавши пояснення представника позивача Жовтонецького В.М. та представника відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи і мотиви викладені у первісному та зустрічному позовах, докази надані сторонами в їх сукупності, суд приходить донаступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права таінтересу.

Суд встановив, що між позивачем та відповідачем 30 січня 2019 року укладено Кредитний договір №D44.00301.004860419.

Згідно п.1.1., Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49 999.00 грн. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 00 копійок), включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.1.2. Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника.

Відповідно до п. п. 1.3., 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі 20% річних.

Згідно п. 1.10. Кредитного договору, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе:надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором.

Згідно колонки 7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит п. 6.1. Кредитного договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 89998 грн. 20 коп., яку згідно п. 2.1., 6.1. Кредитного договоруВідповідач повинна сплачувати на транзитний рахунок № НОМЕР_2 відкритий у Банку в період з 05.03.2019 року по 30.01.2024 року 60 (шістдесятьма) щомісячними внесками включно до 05 дня /числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.

Згідно 5.7. Кредитного договору реальна річна процента ставка за Кредитним договором складає 103.27949525 % річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом складає 169 853 грн. 86 коп.

З виписки банку за період 30.01.2019 по 18.09.2020 року встановлено, що відповідачем було сплачено 13 платежів по кредиту на загальну 37 605 грн. 00 коп., з яких:16 218,91 грн. Банком було зараховано в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту, що становить 43,12% від усіх платежів; 12 676,94 грн. - в рахунок погашення процентів по кредиту; 8 687,97 грн. - в рахунок погашення основного боргу; та 21,18 грн. - в рахунок оплати пені.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягаєвиконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яканеминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові коштиу такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самоїякості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернутипозику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має правовимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завданіцим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання(ч.1 ст.625 ЦК України).

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання,якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язаннянастають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦКУкраїни).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєтьсянадати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит тасплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актамцивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхіднийобсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин іправочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредиткредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит,безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку зрахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належитьсплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитногодоговору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповіднихчастин договору недійсними.

При цьому, відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредитузастосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якимивін не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньомупорядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах задоговором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків нашкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнаненедійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою длявизнання таких положень недійсними.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19,висловленими в постанові від 01.04.2020 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно абзацу 3 ч.3 статті 17 Закону «України «Про захист прав споживачів» забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Встановлено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості що встановлена у п. 6.1. Кредитного договору становить 89 998 грн. 20 коп., і складає 301,43 % від розміру процентів по Кредитному договору тобто є більшою як у три рази, що є несправедливою умовою договору.

Розмір процентів за весь строк користування кредитом складає 29 856 грн. 66 коп.

Отже, такий розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості являється також підставою для визнання Кредитного договору у тій частині недійсним.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорівданого виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідностівимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Також суду відхиляє доводи позивача про те, що Банк встанови таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, оскільки в розумінні ст. 1054 ЦК України, статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, позивач може отримувати на постійній основі лише проценти.

Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17.ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів.

Також послуги з ведення рахунку,розрахункове касове обслуговування, комісія за надання кредиту є відмінним від послуг, за які позивач встановив плату у Кредитному договорі, оскільки такі дії Банку не являються обслуговуванням кредиту в розумінні ст. ст. 1,8 Закону України «Про споживче кредитування», а лише є певним елементомнадання інформації по кредиту за запитом позичальника в розумінні частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Також у справі відсутні докази, про те що Позичальник звертався до позивача в період дії Кредитного зі запитами до Банку, а останній направляв таку інформацію про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника, а тому суд презюмує, що така інформації і не надавалась, отже Банк не здійснював надання такої інформації, за яку встановив плату.

Суд також констатує, що розмір указаної оплати за обслуговування, що встановлений позивачему Кредитному договоріє аномально непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг.

Суд також констатує, що встановлена у п.1.10. Кредитного договору № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року плата за обслуговування кредитної заборгованості містить одночасно ознаки як і недійсного так і нікчемного правочину, оскільки Банк встановив платуза надання інформації не зважаючи, що безплатність надання такої інформації чітко передбачена ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживе кредитування».

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» наголошує про заборону нечесної підприємницької практики, що включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Частина 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману споживача послуг перелік яких не є вичерпним.

Також суд вважає, що умови кредитного договору, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості є також надуманими, оскільки вводить в оману споживачів послуг (позичальників) по кредитах та відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» і містить ознаки нечесної підприємницької (банківської) практики з боку Акціонерного товариства «Ідея Банк».

Судом встановлено, що позичальник сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується Випискою Банку за період з 30.01.2019 по 18.09.2020 року, які додані доматеріалів справи. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитноїзаборгованості належить зобов`язати позивача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену відповідачем суму в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору №D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року, що з позиції суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

Враховуючи діючу заборгованість по Кредитному договору, сплачена плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредитув розмірі 16 218 грн. 91 коп. підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу.

Окремо нарахована позивачем ще додаткова плата за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у позові у розмірі 10 780 грн. 55 коп. (з якихнарахована плата за обслуговування кредиту в розмірі 1499 грн. 97 коп. та прострочена плата в розмірі 9280 грн. 58 коп.) є безпідставною та задоволенню не підлягає.

З врахуванням зарахованих Банком сум на погашення кредиту в розмірі 8687,97 грн. та перерозподіл сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 16 218, 91 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу) по кредиту та 21,88 грн. безпідставно списаної пенісуд констатує сплату по основному боргу 24 928 грн. 76 коп. (8687,97+16218,91+21,88).

Враховуючи суму отриманого відповідачем кредиту в розмірі 49 999 грн., заборгованість відповідача за основним боргом по Кредитному договору складає 25 070 грн. 24 коп. ( 49999- 24928,76=25070,24).

Водночас, оцінюючи доводи наведені відповідачем в частині розміру заборгованості, суд виходить з того, що надані ним розрахунки даної заборгованості по кожному із її компонентів (складових) банком не спростований, а відтак з врахуванням наведених мотивів щодо наявності підстав для визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору може бути застосований при визначенні остаточного розміру боргу за кредитним договором.

З тих підстав вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу кредиту в розмірі 42 881 грн. 05 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Суд також погоджується з доводами відповідача про те, що Банк не мав права нараховувати на суму страхового платежу проценти по Кредитному договору, оскільки Договір страхування являється супутньою послугою і відповідно такими коштами позичальник не користувався і їх не отримував, що як наслідок призвело до неправильності нарахування процентів по кредитному договору.

При цьому суд виходить з наступного.

Згідно п.3 ч. 2 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», договір страхування життя відноситься до супутньої послуги.

Частиною 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Згідно ч. 5, 6 ст.12 Закону України « Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Як встановлено судом з Виписки Банку за період з 30.01.2019 року по 18.09.2020 року та Меморіального ордеру №5963443 від 30.01.2019 року; Меморіального ордеру №5963439 від 30.01.2019 року відповідачу було видано кредит у розмірі 44 641 грн. 96 коп. Різницю в сумі 5357 грн. 04 коп.було зараховано як оплату страховогоплатежу по Договору страхування життя №№D44.00301.004860419 від 19.02.2019 року .

Оскільки відповідач по Кредитному договору реально отримав суму коштів в розмірі 44 641 грн. 96 коп., то і сума процентів повинна розраховуватися Банком виходячи саме з тієї суми.

Суд також погоджується з аргументами відповідача, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось - 25 травня 2020 року, тобто з дня пред`явлення позивачем на адресу відповідача Вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 12.05.2020 року за вих.№12.4.2/D44.00301.004860419, якою Банк змінив строк виконання основного зобов`язання та припинив кредитуваня до закінчення спливу строку на який був виданий кредит, і вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення Кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а отже з тих підстав Банк не мав право нараховувати проценти по Кредитному договору по 10 липня 2020 року.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18); у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та Постанові Верховного суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, які суд і враховує.

З тих підстав, позиція відповідача про те, що «виходячи з суми отриманих коштів в розмірі 44 641,96 грн. сума процентів за весь строк користування кредитом по Кредитному договору повинна складати 10 708 грн. 97 коп. заслуговує на увагу, є підставною та береться до судом до уваги при прийнятті рішення у даній справі.

Враховуючи сплачену позичальником суму процентів за час користування кредитом в розмірі 12674 грн. 94 коп. сума переплати за процентами становить 1967 грн. 97 коп. (12676,94-10708,97=1967,97), що підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу по кредиту.

З тих підстав вимога Банку про стягнення процентів по 10 липня 2020 року в розмірі 820 грн. 75 коп. (з яких прострочені проценти 704,30 грн. та строкові проценти в розмірі 116,45 грн.) задоволенню не підлягає.

Суд також погоджується з аргументом відповідача, що вимога Банку про стягнення пені до 29.02.2020 року у розмірі 964 грн. 47 коп. за несвоєчасне погашення платежів є безпідставною, оскількипри здійснені перерахунку заборгованості є наявна переплата за кредитом з випередженням графіку платежів (термін дії договору до 30.01.2024 року) а відповідно прострочена заборгованість по Кредитному договору станом до 10.08.2020 року була відсутня.

Таким чином, заборгованість відповідача перед Банком по Кредитному договору складається лише з основного боргу по кредиту в розмірі 23 102 грн. 27 коп. (Банком було спрямовано на погашення кредиту 8687,97 грн. + перерозподіл сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 16 218, 91 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу) + 21,88 грн. - безпідставно списаної пені + 1967,97 переплачених процентів.49 999 грн. - 8687,97 грн. -16218,91 грн. -21,88 грн. - 1967,97 грн. = 23102,27 грн.)

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникамисправи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), щообґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що банком частково доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що у відповідача ОСОБА_2 дійсно наявна заборгованість по Кредитному договору №D44.00301.004860419 від 30.01.2019 року яка враховуючи недійсність окремих положень кредитного договору становить 23 102 грн. 27 коп. (25 070,24 грн.- залишоктіламінус 1967,97 (переплаченихпроцентів) =2310,27 грн.).

Таким чином, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача АТ «Ідея Банк» кошти в сумі 23102 гривень 27 коп. за кредитним договором, а тому позов банку підлягає до часткового задоволення.

Крім того, суд враховує при прийнятті рішення практику судів касаційної інстанції на яку посилаються учасники процесу, що відображено вище і за переконанням судуможе бути застосовано у даній справі.

Разом з цим, у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послугдержава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах,шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюєтьсячерез встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності міжсторонами договору.

Отже, дії АТ «Ідея Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договору недійсними, а тому, виходячи з вищенаведених мотивів, зустрічний позов підлягає до повного задоволення та слід визнати недійсними пункти 1.1., 1.10., 6.1. Кредитного договору № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених ОСОБА_2 за Кредитним договором № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 16 218 грн. 91 коп, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості; 21 грн. 88 коп., що були спрямовані на оплату пені; 1967 грн. 97 коп., що були спрямовані на погашення процентів, як переплачених процентів за користування кредитом - в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року.

Також, оцінюючи вимогу ОСОБА_2 щодо стягнення з неї заборгованості в розмірі 23 102 грн. 27 коп. на користь банку, суд виходить з того, що у даній справі питання стягнення заборгованості підлягає вирішенню при ухваленні рішення за первісним позовом (позовом банку) і з даного приводу суд вже висловився вище. Водночас, суд не вбачаєзаконних підстав для задоволення даної вимоги під час ухвалення рішення за зустрічним позовом, виходячи з вищенаведеного, тобто вирішення питання стягнення заборгованості при розгляді первісного позову. Крім того, позивач за зустрічним позовом вправі самостійно сплатити визначений нею розмір заборгованості і це непотребує примусового стягнення за рішенням суду, адже ОСОБА_2 визнає заборгованість у вказаному розмірі. Таким чином, спору щодо наявності саме заборгованості між учасниками справи не існує, а існує лише спір щодо розміру боргу і порядку його розрахунку та зарахування. Мотиви і порядок вирішення заявлених сторонамивимог в цій частині наведені судом вище.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. За подання позовної заяви повинен сплачуватись судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Таким чином, з банку на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Разом з цим, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь банку судовий збір за подання банком позовної заяви, що складає 875,69 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 526, 530, 612, 625, 629, 633, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 76, 77, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, Законом України, «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів», суд,

п о с т а н о в и в:

Первісний позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 23102,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) сплачений судовий збір у сумі 875,69 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом, - відмовити.

Зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним, задоволити повністю.

Визнати недійсними пункти 1.1, 1.10, 6.1 Кредитного договору № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів), здійснених ОСОБА_2 за Кредитним договором № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 16218,91 грн., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості; 21,88 грн., що були спрямовані на оплату пені; 1967,97 грн., що були спрямовані на погашення процентів, як переплачених процентів за користування кредитом - в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору № D44.00301.004860419 від 30 січня 2019 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) на користь ДСА України судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2021 року.

Суддя Романюк В.Ф.